ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
27 листопада 2025 року
м. Київ
 
справа № 161/17794/24
провадження № 61-9793св25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа - Служба у справах дітей Оваднівської сільської ради,
 
провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 квітня 2025 року в складі судді Філюк Т. М. та постанову Волинського апеляційного суду від 03 липня 2025 року в складі колегії суддів: Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та просив позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На обґрунтування позову зазначав, що  ІНФОРМАЦІЯ_2 у нього з відповідачем ОСОБА_2 народилася спільна дитина - син ОСОБА_4 . Як до народження сина, так і після вони з відповідачем у зареєстрованому шлюбі не перебували. Орієнтовно у березні 2023 року ОСОБА_2 залишила місце свого проживання та виїхала до Республіки Польщі, залишивши малолітнього сина, доглядом та вихованням якого почав займатись  він з бабусею ОСОБА_5 
02 лютого 2023 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції проведено реєстраційну дію щодо зміни прізвища дитини за спільною заявою батьків про визнання батьківства № 30/29.17-05.06-82 від 25 січня 2023 року.
ОСОБА_2 з березня 2023 року самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків по утриманню, вихованню та забезпеченню свого малолітнього сина, не проявляє до дитини жодного інтересу, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, чим фактично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив позов задовольнити.
Короткий зміст судових рішень в справі
Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 квітня 2025 року, залишеним без змін постановою Волинського апеляційного суду від 03 липня 2025 року, в задоволенні позову відмовлено.
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази винної поведінки та свідомого нехтування батьківськими обов`язками відповідачем ОСОБА_2 , які б свідчили про ухилення від утримання та виховання дитини і, як наслідок, про необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав. Суду не було надано доказів того, що відповідач жорстоко поводилась з дитиною, перебуває на обліку щодо захворювання на алкоголізм чи наркоманію, або своєю поведінкою негативно впливає на виховання дитини. 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У липні 2025 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_6 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просив скасувати заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 квітня 2025 року та постанову Волинського апеляційного суду від 03 липня 2025 року й ухвалити  Одеської області від 26 травня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 30 листопада й ухвалити нове рішення про задоволення позову.
На обґрунтування касаційної скарги зазначав про застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 29 вересня 2021 року в справі № 459/3411/18, від 26 січня 2022 року в справі № 203/3505/19, від 26 квітня 2022 року в справі № 520/8264/19, від 12 березня 2025 року в справі № 454/768/23 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Також оскаржив судові рішення з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Суди не в повній мірі дослідили зібрані у справі докази, що призвело до їх неналежної оцінки, не встановили фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
Малолітнього ОСОБА_4 понад два роки виховує бабуся літнього віку, а батько дитини захищає територіальну цілісність та незалежність держави України.
Та обставина, що матір дитини не цікавиться його життям, не сприяє найкращим інтересам та фізичному і духовному розвитку ОСОБА_4 .
Відповідач у справі не подавала відзиви на позовну заяву та апеляційну скаргу, мотиви, якими керувалися суди під час ухвалення оскаржуваних рішень, жодним чином не спростовують факт свідомого нехтування матір'ю її обов'язками щодо виховання дитини.
Якщо при вирішенні позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним з підстав, що насправді покупцем є інша особа, суд встановить, що фактично майно було придбане за кошти іншої особи і для неї, та зо інших підстав для визнання цієї угоди недійсною немає, вказаний договір відповідно до статей 235, 236 ЦК України може бути визнаний недійсним лише в частині, що стосується покупця, і покупцем за цим договором визнається особа, за рахунок коштів якої і для якої фактично укладався цей договір.
Апеляційний суд безпідставно не відклав розгляд справи за його клопотанням, що призвело до порушення гарантій прав особи на участь у розгляді її справи.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 22 серпня 2025 року відкрито касаційне
провадження у справі та витребувано її матеріали з Луцького міськрайонного суду Волинської області.
15 вересня 2025 року справа № 161/17794/24 надійшла до Верховного Суду.
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи
у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів
та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного
провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може
встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_4 , матір`ю якого є відповідач ОСОБА_2 . Відомості про батька записано відповідно до статті 135 СК України.
27 січня 2023 року внесено зміни до актового запису про народження ОСОБА_4 , а саме відомості про визнання батьківства ОСОБА_1 . У зв`язку з цим повторно видано свідоцтво про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю якого вказано ОСОБА_2 , батьком - ОСОБА_1 .
Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 зазначав, що ОСОБА_2 у березні 2023 року виїхала з України до Республіки Польщі і як матір з того часу не бере участь у вихованні ОСОБА_4 , не цікавиться сином, і взагалі не виконує батьківські обов`язки, що є достатньою підставою для позбавлення її батьківських прав, що відповідатиме інтересам дитини.
Відповідно до висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Овадніської сільської ради від 25 лютого 2025 року № 35, орган опіки та піклування вважав доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У висновку зазначено, що ОСОБА_2 у березні 2023 року залишила дитину на виховання і утримання батьку ОСОБА_1 та виїхала до Республіки Польщі. За цей період рідко спілкувалася з сином. Зі слів бабусі та дитини останні 4 місяці не телефонує, зв`язок з нею відсутній. Малолітня дитина проживає за місцем реєстрації та проживання свого батька на АДРЕСА_1 . 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Частиною першою статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини (частина перша статті 164 СК України).
Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.
Позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.
Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).
Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів та встановлених фактичних обставин справи, врахувавши, що позивач не надав достатні, належні та допустимі докази, які свідчили б про наявність виключних підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками, а також те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.
Крім того, суди попередніх інстанцій обґрунтовано, відповідно до приписів частини шостої статті 19 СК України, не погодились з висновком органу опіки і піклування Оваднівської сільської ради, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Овадніської сільської ради від 25 лютого 2025 року № 35, правильно зазначивши, що він не містить відомостей про наявність виключних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками. В  основу висновку орган опіки та піклування поклав виключно пояснення бабусі малолітньої дитини ОСОБА_5 , та інформацію, надану адвокатом Куденьчуком О. А. 
З огляду на викладене, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.
Висновки судів не суперечать правовим висновкам, викладеним Верховним Судом у зазначеній в касаційній скарзі постанові.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки зводяться до необхідності переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судових рішень, касаційний суд не встановив.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстав для їх скасування немає.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу
ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду залишити без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі
колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 квітня 2025 року та постанову Волинського апеляційного суду від 03 липня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                М. Ю. Тітов

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко