Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2026 року Справа№200/9838/25 

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Куденкова К.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2025 року ОСОБА_1 (далі – позивачка, ОСОБА_1 ) звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі – відповідач, ГУ ПФУ), в якому просить: - визнати протиправним і скасувати рішення 09.12.2025 № 047050031800 Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 з 25.11.2025; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1981 по 16.07.1984, та період роботи з 28.07.2003 по 30.09.2004, з 01.11.2004 по 31.12.2004, з 01.01.2006 по 31.01.2006, з 01.05.2006 по 30.06.2006, з 01.03.2022 по 30.09.2023, з 01.01.2024 по 04.05.2024; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 25.11.2025.
На обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на безпідставну відмову в призначенні пенсії, у зв`язку з не зарахуванням спірних періодів до страхового стажу. Як фізична особа-підприємець на спрощеній системі оподаткування у спірний період (2003–2006 рр.) належним чином та в повному обсязі виконувала свій фінансовий обов`язок щодо сплати фіксованого/єдиного податку. Щодо періоду з 01.03.2022 по 30.09.2023 і з 01.01.2024 по 04.05.2024 посилається на пунктом 9-19 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Несплата ЄСВ у цей період не є волевиявленням позивачки ухилитися від сплати, а є наслідком прямої законодавчої пільги, наданої державою в умовах військової агресії та економічної кризи. Посилається на конфлікт норм та на принцип «Verba Volant, Scripta Manent». Щодо періоду навчання зазначає, що розбіжність з дипломі та свідоцтві про шлюб прізвищ « ОСОБА_2 » / « ОСОБА_3 » є незначною орфографічною помилкою, спричиненою різними правилами транслітерації (або суб`єктивним написанням) у різні роки, але фонетично вона ідентифікує ту саму особу.
Відповідач надав відзив на позовну заяву, яким просить відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що органи Пенсійного фонду ведуть реєстр персональних облікових карток застрахованих осіб в системі персоніфікованого обліку з метою використання інформації відповідно до законодавства України, однак відомості щодо заробітної плати та сплати внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, що містяться в даному реєстрі вносяться виключно на підставі звітності, які подаються роботодавцями, або фізичними особами-підприємцями. Стаж для визначення права згідно п.3.1 ПП Закону № 1058 становить 26 років 10 місяців 27 днів. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не зараховано: - період навчання з 01.09.1981 по 16.07.1984 згідно диплома № НОМЕР_1 , оскільки дошлюбне прізвище яке вказано у документі про освіту не відповідає згідно долученого свідоцтва про шлюб. Обов`язковою умовою для зарахування періодів роботи до страхового стажу є, підтвердження цих періодів відповідно до Порядку № 637, а з 01.01.2004 наявність відомостей в базі даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та сплата страхових внесків. Оскільки, у період з 28.07.2003 по 30.09.2004, з 01.11.2004 по 31.12.2004, з 01.01.2006, по 31.01.2006, з 01.05.2006 по 30.06.2006, з 01.03.2022 по 30.09.2023, з 01.01.2024 по 04.05.2024 відсутні відомості про сплату страхових внесків тому підстав для врахування цих періодів до страхового стажу немає.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22 грудня 2025 року суддею прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження в адміністративній справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, витребувано докази.
Суд, перевіривши матеріали справи та оцінивши повідомлені сторонами обставини, дійшов наступних висновків.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта громадянина України № НОМЕР_2 , виданого 25.06.2024.
За наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 02.12.2025 про призначення пенсії за віком ГУ ПФУ прийняло оскаржуване рішення №047050031800 від 09.12.2025 про відмову в призначенні пенсії згідно зі статтею 26 Закону №1058 у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. 
У вказаному рішенні зазначено, що вік позивачки 60 років 07 днів. Необхідний страховий стаж визначений статтею 26 Закону України № 1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 32 роки. Страховий стаж ОСОБА_1 становить 23 роки 10 місяців 09 днів. Стаж для визначення права згідно п.3.1 ПП ЗУ №1058 становить 26 років 10 місяців 27 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано: - період навчання з 01.09.1981 по 16.07.1984 згідно диплома № НОМЕР_1 , оскільки дошлюбне прізвище яке вказано у документі про освіту не відповідає згідно долученого свідоцтва про шлюб; - періоди ведення підприємницької діяльності згідно Витяга з ЄДР з 28.07.2003 по 30.09.2004, з 01.11.2004 по 31.12.2004, з 01.01.2006, по 31.01.2006, з 01.05.2006 по 30.06.2006, з 01.03.2022 по 30.09.2023, з 01.01.2024 по 04.05.2024, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутні дані про сплату страхових внесків.
До суду надана копія виданого ОСОБА_4 диплому № НОМЕР_1 від 25.07.1984, за яким вона з 01.09.1981 по 16.07.1984 навчалася в Макіївському середньому кооперативному професійно-технічному училищі та закінчила повний курс за професією продавець продовольчих товарів (з умінням торгувати непродовольчими товарами - за видами товарів).
У свідоцтві про шлюб (повторне) серія НОМЕР_3 від 07.02.2007 зазначено, що 28.07.1984 ОСОБА_5 уклала шлюб з ОСОБА_6 . Прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_7 .
У трудовій книжці позивачки НОМЕР_4 , яка заповнена 05.01.1985, зазначено, що до працевлаштування вона навчалася в Макіївському кооперативному училищі з 01.09.1981 по 16.07.1984 (диплом № НОМЕР_1 ). Водночас відповідно до записів трудової книжки № 1 і № 2 позивачка з 05.12.1984 по 15.07.1985 працювала молодшим продавцем у райунівермазі.
Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 400113025263, 22.06.2024, копії свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серія В00 № 651279 від 28.07.2003 та копії свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серія В03 № 663128 від 14.12.2009 позивачка з 28.07.2003 по 04.05.2024 була зареєстрована як фізична особа-підприємець.
З наданої форма РС-право щодо стажу позивачки випливає, що спірні періоди з 01.09.1981 по 16.07.1984, з 28.07.2003 по 30.09.2004, з 01.11.2004 по 31.12.2004, з 01.01.2006 по 31.01.2006, з 01.05.2006 по 30.06.2006, з 01.03.2022 по 30.09.2023, з 01.01.2024 по 04.05.2024 не зараховані до страхового стажу позивачки.
Позивачка надала до суду:
- копію звіту суб`єкта малого підприємництва – фізичної особи – платника єдиного податку від 01.04.2004 за перший квартал 2004 року без доказів прийняття його контролюючим органом;
- копію свідоцтва про сплату єдиного податку серія Д № 605751 від 20.12.2006 з терміном його дії – 2007 рік;
- копію свідоцтва про сплату єдиного податку серія Ж № 926630 від 21.12.2009 з терміном його дії – 2010 рік;
- копію свідоцтва платника єдиного податку серія Б № 280132 від 28.05.2012, дата обрання спрощеної системи оподаткування 01.01.2012, з відміткою про додання нового виду діяльності з 31.03.2016.
Також позивачка надала до суду копії квитанції:
- від 26.08.2003 щодо сплати єдиного податку за вересень 2003 року;
- від 24.09.2003 щодо сплати єдиного податку за жовтень 2003 року;
- від 16.10.2003 щодо сплати єдиного податку за листопад 2003 року;
- від 17.11.2003 щодо сплати єдиного податку за грудень 2003 року;
- від 18.12.2003 щодо сплати єдиного податку за січень 2004 року;
- від 19.01.2004 щодо сплати єдиного податку за лютий 2004 року;
- від 16.02.2004 щодо сплати єдиного податку за березень 2004 року;
- від 19.03.2004 щодо сплати єдиного податку за квітень 2004 року;
- від 19.03.2004 щодо сплати єдиного податку за липень 2004 року;
- від 19.08.2004 щодо сплати єдиного податку за вересень 2004 року;
Інші надані позивачкою копії платіжних документів підтверджують сплату єдиного внеску за періоди, які не є спірними в межах цієї справи.
В індивідуальних відомостях про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) відсутні відомості щодо позивачки про нарахування доходу і сплату страхових внесків за спірні періоди з 28.07.2003 по 30.09.2004, з 01.11.2004 по 31.12.2004, з 01.01.2006 по 31.01.2006, з 01.05.2006 по 30.06.2006, з 01.03.2022 по 30.09.2023, з 01.01.2024 по 04.05.2024.
Спірні правовідносини виникли з приводу правомірності відмови позивачки в призначенні пенсії.
Частинами 1 і 2 ст. 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Водночас згідно з ч. 1 ст. 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Частиною 1 і ч. 3 ст. 44 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) передбачено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.
Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 64 Закону № 1058-IV передбачено, що Виконавча дирекція Пенсійного фонду та її територіальні органи мають право: отримувати безоплатно від органів державної влади, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання і від фізичних осіб - підприємців відомості, пов`язані з нарахуванням, обчисленням та сплатою страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для виконання ними функцій, передбачених цим Законом та іншими законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
Приписами ст. 24 Закону № 1058-IV, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати на дату здійснення доплати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Підпунктом 2 п. 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 (далі – Порядок № 22-1), передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.
Згідно з п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі – Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з пп. 1 п. 3-1 розділу XV Закону № 1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Також пунктом 4 Порядку № 637 передбачено, що періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).
Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Отже, позивачка надала платіжні документи, які підтверджують сплату страхових внесків за спірні періоди вересень 2003 року – квітень 2004 року, липень 2004 року та вересень 2004 року.
Відтак указані періоди мають бути зараховані до страхового стажу позивачки.
Щодо інших спірних періодів до березня 2022 року суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Частиною 1 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд звертає увагу на те, що позивачка просить зобов`язати відповідача саме зарахувати до страхового стажу певні періоди.
Відтак, з огляду на приписи ч. 1 ст. 77 КАС України, позивачка повинна довести обставини, на яких ґрунтуються її вимоги щодо зарахування до страхового стажу певних періодів.
Водночас спірне в цій справі рішення в частині не зарахування періодів ведення підприємницької діяльності до страхового стажу ґрунтується виключно на відсутності даних про сплату страхових внесків в індивідуальних відомостях про застраховану особу.
На підтвердження зазначеного відповідач надав індивідуальні відомості про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5 і форма ОК-7).
Суд ураховує пояснення позивачки про те, що вона є внутрішньо переміщеною особою і документи, витребувані судом, «навіть у разі їх наявності у позивача», об`єктивно могли не зберегтися внаслідок активних бойових дій.
Проте суд звертає увагу на те, що з січня 2005 року до страхового стажу позивачки зараховані всі періоди (не спірні в межах цієї справи) щодо яких вона надала до суду платіжні документи.
Тому у суду відсутні обґрунтовані підстави вважати, що до Реєстру застрахованих осіб помилково не внесено інформацію про сплату позивачкою страхових внесків (окрім періодів вересень 2003 року – квітень 2004 року, липень 2004 року та вересень 2004 року).
Рішення суду не може бути мотивоване лише припущеннями того, що позивачка дійсно сплачувала страхові внески (єдиний податок).
Водночас у позивачки відсутні перешкоди для звернення до контролюючих органів щодо отримання необхідної інформації.
З огляду на викладене суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання зарахування до страхового стажу періодів з 28.07.2003 по 31.07.2003, травень 2004, червень 2004, серпень 2004, листопад 2004, грудень 2004, з 01.01.2006 по 31.01.2006, з 01.05.2006 по 30.06.2006.
Щодо періодів з 01.03.2022 по 30.09.2023, з 01.01.2024 по 04.05.2024 суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 31 частини 11 статті 85 Конституції України та статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Воєнний стан було продовжено, у тому числі на період, в якому виникли спірні в цій справі правовідносини.
Відповідно до п. 9-19 розділу VIII Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі – Закон № 2464-VI) передбачено, що тимчасово, з 1 березня 2022 року до припинення або скасування воєнного стану в Україні та протягом дванадцяти місяців після припинення або скасування воєнного стану, особи, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, мають право не нараховувати, не обчислювати та не сплачувати єдиний внесок за себе. При цьому положення абзацу другого пункту 2 частини першої статті 7 цього Закону щодо таких періодів для таких осіб не застосовується.
При цьому такими особами розрахунок єдиного внеску у складі податкової декларації не заповнюється за період, в якому відповідно до абзацу першого цього пункту єдиний внесок не нараховувався, не обчислювався та не сплачувався.
Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI визначено, що платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування (крім електронних резидентів (е-резидентів).
Отже, позивачка з 1 березня 2022 року і до моменту виникнення спірних у цій справі правовідносин має право не нараховувати, не обчислювати та не сплачувати єдиний внесок за себе.
Тому, на момент виникнення спірних у цій справі правовідносин, до позивачки не повинні застосовуватися заходи впливу та стягнення, зокрема передбачені ст. 25 Закону № 2464-VI, за не нараховування, не обчислення та не сплату єдиного внеску за себе з 1 березня 2022 року.
Проте Закон № 2464-VI і Закон № 1058-IV не передбачають того, що на час використання передбаченого п. 9-19 розділу VIII Закону № 2464-VI права, зокрема не сплачувати єдиний внесок, відповідний період зараховується до страхового стажу особи.
Саме особа у цьому випадку вирішує доцільність реалізації вказаного права. 
Суд вважає помилковим посилання в позовній заяві на те, що в спірних правовідносинах п. 9-19 розділу VIII Закону № 2464-VI є спеціальним, оскільки питання заходів впливу та стягнень не є спірним у цій справі.
Відтак відсутні підстави вважати наявність «конфлікту норм» і недодержання принципу «Verba volant, scripta manent».
Реалізація позивачкою на власний розсуд передбаченого п. 9-19 розділу VIII Закону № 2464-VI права (можливості) тимчасово не сплачувати єдиний внесок не створює для неї інших наслідків, окрім обумовлених саме цим Законом.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у частині періодів з 01.03.2022 по 30.09.2023, з 01.01.2024 по 04.05.2024.
Щодо періоду з 01.09.1981 по 16.07.1984, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 56 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі (пункт "д" частини третьої цієї статті).
Згідно з п. 8 Порядку № 637 період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
Як було встановлено, у дипломі № НОМЕР_1 від 25.07.1984 вказано, що він виданий ОСОБА_8 . Водночас у свідоцтві про шлюб (повторне) серія НОМЕР_3 від 07.02.2007 зазначено, що 28.07.1984 ОСОБА_5 уклала шлюб з ОСОБА_6 .
Суд звертає увагу на те, що в цьому випадку застосовані різні правила транслітерації з російської мови на українську мову. 
При цьому, у трудовій книжці позивачки є посилання на те, що вона навчалася Макіївському кооперативному училищі з 01.09.1981 по 16.07.1984 (диплом № НОМЕР_1 ). Суд вважає, що це підтверджує належність вказаного диплому саме позивачці.
Відтак суд дійшов висновку про те, що застосування окремими установами (організаціями) різних правил транслітерації з російської мови на українську мову не повинно створювати негативних наслідків для позивачки у спірних правовідносинах, а тому період 01.09.1981 по 16.07.1984 має бути зарахований до її страхового стажу.
З огляду на викладене, суд вважає оскаржуване рішення протиправним і таким, що підлягає скасуванню. 
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання призначити пенсію суд зазначає, що статтею 58 Закону № 1058-ІV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 348/2160/15-а.
При вирішені цього спору суд керується ч. 2 ст. 2 КАС України, в силу якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Так, критерій "прийняття рішень, вчинення (не вчинення) дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України" - за змістом випливає з принципу законності, що закріплений у ч. 2 ст.19 Конституції України: "Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України"
"На підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень: - має бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України; - зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.
Критерій "прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії" - відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо.
Встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову.
Тому, ураховуючи часткове задоволення позовних вимог у частині зарахування спірних періодів до страхового стажу, суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку, призначення, індексації і перерахунку пенсій громадянам, та на свій розсуд зобов`язати відповідача призначити пенсію.
Отже, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивачки про призначення пенсії із зарахуванням періодів з 01.09.1981 по 16.07.1984, вересень 2003 року – квітень 2004 року, липень 2004 року та вересень 2004 року до її страхового стажу.
На підставі наведеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Відповідно до квитанції № FUB4-M1TE-5KUE від 13.12.2025 позивачкою сплачено судовий збір за подання позову в загальному розмірі 968,96 грн.
Частинами 1, 3 ст. 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Отже, стягненню на користь позивачки підлягає 484,48 грн понесених судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 2, 5-10, 19, 72-77, 90, 132, 139, 143, 241-246, 250, 255, 263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ; АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (ідентифікаційний код: 13814885; 79016, Львівська область, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, буд.10) про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 09.12.2025 № 047050031800 про відмову в призначенні пенсії.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 2 грудня 2025 року про призначення пенсії, із зарахуванням до її страхового стажу періодів з 01.09.1981 по 16.07.1984, з вересня 2003 року по квітень 2004 року, липень 2004 року та вересень 2004 року.
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області суму судових витрат у розмірі 484 (чотириста вісімдесят чотири) гривень 48 (сорок вісім) копійок.
Повне рішення суду складено 29 січня 2026 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Суддя К.О. Куденков