ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Провадження № 22-ц/821/1940/25	Головуючий по 1 інстанції	
Справа № 705/6329/24 Категорія: 313000000 	Єщенко О.І. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Сіренко Ю.  В. 	

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року 

м. Черкаси   

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: 

Сіренка Ю.В., Карпенко О.В., Фетісової Т.Л., 

секретар: Івануса А.Д.,

учасники справи:

позивач – ОСОБА_1 ,

відповідачі – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа – Відділ державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

особа, яка подає апеляційну скаргу – представник ОСОБА_3  – адвокат Мельник Василь Володимирович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника ОСОБА_3  – адвоката Мельника Василя Володимировича на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 серпня 2025 року (у складі судді Єщенко О.І.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Відділ державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування арешту нерухомого майна,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою про скасування арешту нерухомого майна.
В обґрунтування позову зазначала, що їй на підставі договору дарування від 30.03.2023 належить 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .
Власником 2/3 частини вказаної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.06.2016 та свідоцтва про право власності на житло від 15.04.1997 є її мати ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на все належне їй майно, в тому числі і на частку квартири АДРЕСА_1 .
За життя спадкодавець ОСОБА_4 заповіту не складала, а тому спадкування після її смерті відбувається за законом.
Спадкоємцями першої черги є її діти: дочка ОСОБА_1 , яка вчасно, з дотриманням встановленого законом строку звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, та син ОСОБА_3 , який пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини.
Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16.09.2024 у справі № 705/155/24, яке набрало законної сили 29.10.2024, ОСОБА_3 було відмовлено у визначенні додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 . 
В ході здійснення нотаріального оформлення спадкових прав на належні спадкодавцю 2/3 частину квартири АДРЕСА_1 , з`ясувалось, що здійснити таке оформлення неможливо.
Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 402919684 від 08.11.2024 вбачається, що 31.03.2023 головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Горбатюк Н.Б. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 67021549, було накладено арешт на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 . При цьому зазначено, що особа, майно якої обтяжується, є ОСОБА_3 .
Позивач зазначала, що арешт на належну їй частку квартири було накладено в межах виконавчого провадження № 65702450, відкритого Відділом державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) по стягненню коштів із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 
08.11.2024 ОСОБА_1 звернулась до начальника Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гудзовського О.О. із заявою про скасування арешту належної їй 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 . Проте, в усній формі їй було відмовлено у знятті арешту.
На підставі викладеного вище, позивач ОСОБА_1 просила зняти арешт нерухомого майна, а саме: 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , (номер запису про обтяження 49774153), який було накладено 31.03.2023 державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Горбатюк Н.Б.; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 67021549, від 31.03.2023, видане державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) Горбатюк Н.Б., про накладення арешту на нерухоме майно, а саме: 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .
Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26.08.2025 позов задоволено.
Знято арешт нерухомого майна, а саме: 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 (номер запису про обтяження 49774153), який було накладено 31 березня 2023 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Горбатюк Надією Богданівною на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 67021549 від 31 березня 2023 року.
Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 67021549 від 31 березня 2023 року, видане державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Горбатюк Надією Богданівною, про накладення арешту на нерухоме майно, а саме: 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що за наявності арешту (обтяження), накладеного на майно, порушується право приватної власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачав, адже арешт накладено в межах виконавчого провадження по стягненню коштів із ОСОБА_3 , який пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 та не набував право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_3 – адвокат Мельник В.В. через підсистему «Електронний суд» подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Вважає рішення суду таким, що прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права, неповним встановленням судом обставин, які мають значення для правильного вирішення спору.
Зазначає, що у Відділі державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на виконанні перебуває зведене виконавче провадження № 66459367 до складу якого входять:
– виконавче провадження № 50112420 про стягнення з ОСОБА_3 боргу в сумі 150534,95 грн на користь Феденко Д.А.;
- виконавче провадження № 70806634 про стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору на користь держави в сумі 78971,36 грн;
- виконавче провадження № 65702450 про стягнення з ОСОБА_3 боргу в сумі 9217005 грн на користь ОСОБА_2 .
З метою забезпечення виконання та відповідно до заяви стягувача державним виконавцем, у відповідності до вимог ст. 56 Закону України « Про виконавче провадження», 31.03.2023 винесено постанову про арешт майна боржника та зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно обтяження № 49774153, об`єктом речових прав якого є 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 .
12.11.2025 на адресу Черкаського апеляційного суду через підсистему «Електронний суд» від представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Кецкала В.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду – без змін.
Вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано та законно задовольнив позов.
Вказує, що в апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 посилається на ст. 53 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до якої виконавець може звернути стягнення на майно боржника, яке знаходиться у інших осіб.
Проте, представник позивача звертає увагу на те, що будь-якого майна ОСОБА_3 ні позивачка ОСОБА_1 , ні її покійна мати не зберігали.
Також представник ОСОБА_1 – адвокат Кецкало В.В. у відзиві на апеляційну скаргу просить стягнути зі скаржника ОСОБА_3 на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 3000 грн.
Заслухавши доповідь судді, позивача ОСОБА_1 та її представника – адвоката Кецкала В.В., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів доходить таких висновків.
Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Однією з основних засад судочинства, визначених п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , відповідно до договору дарування від 30.03.2023.
Власником інших 2/3 частин квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.06.2016 та свідоцтва про право власності на житло від 15.04.1997 є мати позивача ОСОБА_4 .
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 10.02.2022 Уманським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).
Згідно з Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 68804496 від 13.04.2022 приватним нотаріус Пархоменко Н.М. внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи № 39 після смерті ОСОБА_4 (а.с. 9).
Відповідно до довідки приватного нотаріуса Пархоменко Н.М. від 21.12.2023 № 548/01-16 на підставі статті 1261 Цивільного кодексу України спадкоємцем майна ОСОБА_4 є її дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Також зазначено, що син ОСОБА_4 – ОСОБА_3 пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом та у зв`язку з чим отримав постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину (а.с. 10).
Рішенням Уманського міськрайонного суду від 16.09.2024 у справі № 705/155/24, яке набрало законної сили 29.10.2024, ОСОБА_3 було відмовлено у визначенні додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 . 
Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 402919684 від 08.11.2024 вбачається, що 31.03.2023 головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Горбатюк Н.Б. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 67021549, було накладено арешт на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 . Особа, майно якої обтяжується: ОСОБА_3 (а.с. 11).
Як вбачається з автоматизованої системи виконавчих проваджень виконавче провадження № 65702450 відкрите 08.06.2021, боржником є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , стягувачем є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
08.11.2024 ОСОБА_1 звернулась до начальника ВДВС у м. Умані Уманського району Черкаської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Гудзовського О.О. із заявою про скасування арешту належної їй, як спадкоємцю ОСОБА_4 , 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 (а.с. 17).
Наявність вказаного арешту нерухомого майна позбавляє можливості позивача реалізувати свої права, встановлені законодавством.
Згідно з частиною першою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.05.2020 у справі № 554/8004/16 дійшла висновку про те, що спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладений арешт, відповідно до статей 15 і 16 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо існує спір щодо визнання права власності на майно та однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України у вказаній редакції. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно та про зняття з нього арешту. Особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно зі статтею 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до ч. ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. 
Згідно з ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах – уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. 
Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Аналіз вказаних положень закону свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. В той же час, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Таким чином, 1/3 частина квартири, на яку державним виконавцем накладено арешт, належить ОСОБА_1 як спадкове майно.
Європейський суд з прав людини у ряді рішень зауважує, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. 
Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. 
У своїй діяльності Європейський суд з прав людини керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу», враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.
Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.
При цьому, як неодноразово зазначав Верховний Суд в своїх рішеннях, застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що із заяви ОСОБА_3 , яку додано до пояснень ВДВС у м. Умані Уманського району Черкаської області ЦМУ МЮ (м. Київ) та яка міститься в матеріалах справи, вбачається, що відповідач через свого представника ОСОБА_5 повідомив державного виконавця про те, що йому після смерті матері ОСОБА_4 належить 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 та 1/2 частина будинку по АДРЕСА_2 (а.с. 40).
Однак, колегія суддів зазначає, що в матеріалах даної справи відсутні відомості про те, що відповідачу (боржнику у виконавчому провадженні) ОСОБА_3 належить 1/3 квартири АДРЕСА_1 , на яку в рамках виконавчого провадження № 65702450 накладено арешт.
Крім того, рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16.09.2024 у справі № 705/155/24, яке набрало законної сили, встановлено, що постановою приватного нотаріуса Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Пархоменко Н.М. від 12.04.2023 відмовлено ОСОБА_5 , який діє від імені ОСОБА_3 , у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на частку квартири АДРЕСА_1 і частку житлового будинку по АДРЕСА_2 , у зв`язку з неподанням документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, та неприйняттям ОСОБА_3 спадщини у встановлений законом строк.
До апеляційної скарги ОСОБА_3 також не долучено жодних доказів на підтвердження права власності на вказану частину квартири. 
Отже, відсутні підстави вважати, що відповідач (боржник у виконавчому провадженні) ОСОБА_3 є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .
Апеляційний суд також звертає увагу на те, що позивач ОСОБА_1 не є стороною виконавчого провадження, в рамках якого було накладено арешт, проте матеріалами справи підтверджено, що вона є спадкоємцем спірної частини квартири, щодо якої були внесені обтяження.
З огляду на викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком, до якого дійшов суд першої інстанції, про те, що наявність арешту на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 порушує право приватної власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.
Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами. 
З огляду на викладене вище, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з пунктом третім частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частини перша, друга статті 137 ЦПК України).
Частиною 4 статті 62 ЦПК України передбачено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються, зокрема, довіреністю, ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
До відзиву на апеляційну скаргу представником ОСОБА_1 – адвокатом Кецкалом В.В. долучено ордер на надання правничої допомоги серії СА № 1141384, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 236 від 14.11.1995, акт виконаних робіт від 11.11.2025 на суму 3000 грн та квитанцію до прибуткового касового ордера № 3 від 11.11.2025 на суму 3000 грн.
Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принцип співмірності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, апеляційний суд вважає, що витрати на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції, становлять 3000 гривень.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, 

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 – адвоката Мельника Василя Володимировича залишити без задоволення.
Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 серпня 2025 року у даній справі залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції, у розмірі 3000 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених Цивільним процесуальним кодексом України.
Повний текст постанови складено 17 грудня 2025 року.

Судді Ю.В. Сіренко

Т.Л. Фетісова

О.В. Карпенко