Справа № 643/19147/25
Провадження № 3/643/77/26 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
07.01.2026 Суддя Салтівського районного суду міста Харкова Довготько Т.М., розглянувши матеріали, які надійшли від Управління патрульної поліції у Харківській області, про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомий, громадянина України, військовослужбовця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
за вчинення правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП,
ВСТАНОВИВ:
24.10.2025 о 01год. 14 хв. водій ОСОБА_1 керував автомобілем Volkswagen Tiguan н.з. НОМЕР_1 в м.Харкові, вул. Тюрінська, 36 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук. Водій ОСОБА_1 , відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Драгер Алкотест 7510 та в медичному закладі КНП ХОР ОКНЛ за адресою: м.Харків, вул. Ахієзерів, 18А у лікаря нарколога. 
Дії водія ОСОБА_1 кваліфіковані як порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП. 
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Подав до суду клопотання, в якому просить розглянути справу за його відсутністю, провадження у справі закрити. Зазначає, що дійсно 24.10.2025 приблизно о 01 год. 30 хв. він вчинив дію, передбачену ст.130 КУпАП у вигляді відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Однак, він діяв в стані крайньої необхідності, оскільки приблизно о 00 год. 30 хв. отримав терміновий наказ на формування рекогносцировочних груп і висунення в бойовий район. За цим розпорядженням він зобвя`заний був до 06:00 створити групу і направити її в зону бойових дій. Групу він вирішив очолити особисто. Таким чином, у контексті воєнного стану, збройної агресії рф та безпосередніх бойових дій поблизу м. Харкова, виконання ним термінового бойового завдання з висування в район бойових дій до 06:00 створювало реальну загрозу державним інтересам, що об`єктивно не могло бути усунено іншими засобами і саме тому його дія підпадає під правову конструкцію крайньої необхідності (Документ сформований в системі «Електронний суд» 02.01.2026).
Дослідивши матеріали справи, відео, суд приходить до наступного.
П. 1.3 Правил дорожнього руху (далі ПДР України), передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
В п. 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
П. 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідальність за порушення зазначеної вимоги ПДР України передбачена ст.130 КУпАП.
Ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №492187, складений саме за відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку.
За таких обставин, суд вбачає в діях ОСОБА_1 склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, яке виразилося у відмові від огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушено вимоги п.2.5 ПДР України.
Вина ОСОБА_1 підтверджується зібраними матеріалами справи:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №492187 від 24.10.2025;
- відео, з якого вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та після зупинки працівниками поліції йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора на місці зупинки, на що ОСОБА_1 відмовився, після чого запропоновано пройти огляд у лікаря нарколога, на що водій відмовився. Поліцейським роз`яснено наслідки відмови від проходження огляду на стана алкогольного сп`яніння та роз`яснено права. 
- актом про відмову ОСОБА_1 від огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів;
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів що знижуюсь увагу та швидкість реакції від 24.10.2025;
- рапортом працівника поліції. 
Матеріали справи не містять доказів про порушення поліцейськими законодавства при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, вимоги частини 2 статті 251, статей 256, 265-2, 266, 268 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, поліцейськими дотримано.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р. Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Що стосується доводів ОСОБА_1 про закриття справи, у зв`язку з тим, що він відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, у зв`язку із необхідністю виконання бойового розпорядження, то на думку суду, вони не є переконливими, з огляду на таке.
Відповідно до положень ст.17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності не підлягає адміністративній відповідальності.
З відеозапису вбачається факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Після його зупинки, ОСОБА_1 двічі повідомив поліцейським, що є цивільним. На місці зупинки транспортного засобу не поспішав, не зазначав, що він має невідкладне бойове завдання, не вказував, що діє у стані крайньої необхідності.
Згідно зі ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
Крайня необхідність - це випадок зіткнення двох інтересів, які рівною мірою охороняються законом, і при якій заради збереження більш важливого інтересу, заподіюється шкода меншому інтересові.
Крайню необхідність можна визнати правомірною лише за наявності наступних обставин (ознак): небезпеку не може бути усунуто іншим шляхом, окрім як заподіянням шкоди, тобто крайня необхідність є єдиним засобом захисту від небезпечних дій; при крайній необхідності шкода завдається не джерелу небезпеки, а інтересам третіх осіб; шкода, яка заподіюється при крайній необхідності, повинна бути меншою, ніж та, яка попереджена.
Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Заподіяна в стані крайньої необхідності шкода повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої не може бути виправдано станом крайньої необхідності. Зокрема, не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинно бути покладено як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.
Долучені ОСОБА_1 до клопотання копії: витягу із наказу №352 від 09.12.2024, довідок ВЧ НОМЕР_2 від 20.08.2025 та від 08.12.2025, військового квитка та витягу із бойового розпорядження, не підтверджують, що саме ОСОБА_1  24.10.2025 було залучено до виконання бойових (спеціальних) завдань.
Суд також звертає увагу на те, що ОСОБА_1 в протоколі про адміністративне правопорушення, у графі пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності не зазначав, що діє в стані крайньої необхідності, а лише поставив підпис.
Таким чином, зважаючи на конкретні обставини справи, адміністративне правопорушення, яке вчинив ОСОБА_1 є умисною, суспільно небезпечною дією, а тому, зазначені у клопотанні обставини не можуть вважатись такими, що є підставою для закриття справи, у зв`язку з вчиненням дій особою в стані крайньої необхідності.
Враховуючи вищенаведене, вважаю за необхідне притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 283-285 КУпАП,-
ПОСТАНОВИВ:
Визнати  ОСОБА_1  винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу у дохід держави у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 /один/ рік.  (Розрахунковий рахунок: UA168999980313020149000020001, отримувач: ГУК у Харківській області 21081300, код отримувача (ЄДРПОУ): 37874947, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), Код банку отримувача: 899998, Код класифікації доходів бюджету: 21081300, призначення платежу: «штраф по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху»).
Стягнути з ОСОБА_1 , судовий збір на користь держави в розмірі 665грн. 60 коп. (Рахунок отримувача: UA908999980313111256000026001, отримувач: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код отримувача ЄДРПОУ37993783, банк одержувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача: 899998, код класифікації доходів бюджету: 22030106, призначення платежу: «судовий збір при ухваленні судом постанови про накладення адміністративного стягнення»).
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Салтівський районний суд міста Харкова.

Суддя        Довготько Т.М.