РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

30 січня 2026 року	Справа № 947/27380/25	
 	Номер провадження 2/495/343/2026	

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого – судді Волкової Ю.Ф., 
із участю секретаря судового засідання Мартиненко Т.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Він фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних,
встановив:
датою ухвалення судового рішення є дата складення повного судового рішення (друге речення частини п`ятої статті 268 ЦПК України).
19.08.2025 ТОВ "Він фінанс" звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
1.1. 20.08.2008 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір № 11385727000.
Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси у справі № 2-3338/2010 від 14.05.2010 стягнуто на користь АТ «УКРСИББАНК» з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 11385727000 у розмірі 310363,84 грн.
В подальшому відбулося відступлення права вимоги за зазначеним кредитним договором на користь ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» на підставі договору купівлі - продажу прав вимоги за кредитами, укладеного між ПАТ «УКРСИББАНК» та ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК».
18 вересня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія»» укладено договір купівлі-продажу права вимоги № 1930/К, відповідно до умов якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором № 11385727000 від 20.08.2008 року, ПАТ «Дельта Банк» передав права вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».
25.07.2024 відповідно протоколу загальних зборів № 1706 перейменовано ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС».
Наказом № 55-к від 25.07.2024 на виконання протоколу загальних зборів № 1706 внесено зміни про перейменування до облікових та інших документів товариства.
Рішення суду не виконувалось відповідачем у період з 23.02.2019 року до 23.02.2022 року.
У зв`язку з чим, позивачем було розраховано, виходячи із загальної суми заборгованості, 3 % річних у сумі 27907,24 грн та інфляційні збитки у розмірі 67865,54 грн.
1.2 Правом подачі відзиву відповідач не скористався.
2. Рух справи у суді.
Позовна заява надійшла до суду 19.08.2025.
Ухвалою від 22.08.2025 вказану позовну заяву залишено без руху, позивачу встановлено десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви.
01.09.2025 представник позивача Романенко М.Е. подав до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою від 05.09.2025 за вказаним позовом відкрите провадження у справі, розгляд якої постановлено проводити за правилами загального позовного провадження, та призначено підготовче засідання
Ухвалою від 11.11.2025 було закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду на 12.12.2025, відкладено на 22.01.2026.
3. Заяви, клопотання учасників процесу та насідки їх вирішення; порядок судового розгляду.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву в якій просив розглядати справу за відсутності представника; проти ухвалення заочного рішення не заперечив.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час, місце судового розгляду повідомлений належним чином шляхом направлення судових повісток; про поважність причин неявки, відкладення розгляду справи суду не заявив.
Розгляд справи проведено без участі сторін.
Керуючись статтею 280 ЦПК України суд ухвалив проводити заочний розгляд справи.
Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у зв`язку з неявкою всіх учасників справи (частина друга статті 247 ЦПК України).
4. Фактичні обставини справи.
Судом встановлено, що 20.08.2008 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір № 11385727000.
Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси у справі № 2-3338/2010 від 14.05.2010 стягнуто на користь АТ «УКРСИББАНК» з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 11385727000 у розмірі 310363,84 грн.
В подальшому відбулося відступлення права вимоги за зазначеним кредитним договором на користь ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» на підставі договору купівлі - продажу прав вимоги за кредитами, укладеного між ПАТ «УКРСИББАНК» та ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК».
18 вересня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія»» укладено договір купівлі-продажу права вимоги № 1930/К, відповідно до умов якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором № 11385727000 від 20.08.2008 року, ПАТ «Дельта Банк» передав права вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».
25.07.2024 відповідно протоколу загальних зборів № 1706 перейменовано ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС».
Наказом № 55-к від 25.07.2024 на виконання протоколу загальних зборів № 1706 внесено зміни про перейменування до облікових та інших документів товариства.
Рішення суду не виконувалось відповідачем у період з 23.02.2019 року до 23.02.2022 року.
Розмір несплаченої заборгованості відповідачів перед товариством за кредитним договором підтверджена рішенням Київського районного суду м. Одеси у справі № 2-3338/2010 за кредитним договором № 11385727000 у розмірі 310363,84 грн.
За розрахунком позивача інфляційні втрати за період 23.02.2019 року до 23.02.2022 року складають 27907,24 грн та інфляційні збитки у розмірі 67865,54 грн.
5. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення.
Згідно з ч. 1ст.509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст.598ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Нарахування 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання та є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання як спосіб захисту грошового інтересу і полягає у відшкодуванні грошових втрат кредитора та отримані компенсації за неналежне виконання зобов`язань (постанова ВП ВС від 19.06.2019 №703/2718/16, від 19.06.2019 №646/14523/15).
Судове рішення не породжує грошове зобов`язання і не змінює правовідносини сторін, тому виконання судового рішення (в примусовому порядку чи добровільно, сплив строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, тощо) та виконання зобов`язання мають різну правову природу.
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 625 ЦК України).
Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 6 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18) дійшла висновку, що системне тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України у їх взаємозв`язку дає підстави для висновку, що натуральним є зобов`язання, вимога в якому хоча і існує, проте не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном.
Положення статті 625 ЦК України щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат як спеціальної міри відповідальності за порушення грошового зобов`язання може бути застосовано до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, отже кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на захист в судовому (примусовому) порядку вимоги про нарахування 3% річних та інфляційних втрат.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц , від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18.
Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові 07.04.2020 у справі №910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови).
Загальна сума 3 % річних та інфляційних втрат, понесених Товариства з обмеженою відповідальністю "Він фінанс", нарахованих за період з 23.02.2019 року до 23.02.2022 року відповідно до ст. 625 ЦКУ на суму простроченої заборгованості за грошовими зобов`язаннями за кредитним Договором № 11385727000, підтвердженими Рішенням Київського районного суду м. Одеси складають 27907,24 грн та інфляційні збитки у розмірі 67865,54 грн.
Відповідач розрахунок позивача про нарахування вказаних витрат не оспорив. Заяв про застосування строків позовної давності не подав.
Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмета спору, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі.
6. Розподіл судових витрат
Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов задоволено повністю отже з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути сплачений судовий збір у сумі 2422,40 грн.
Керуючись статтями 12, 81, 141, 247, 263-265, 280-289, 354 ЦПК України, суд
ухвалив:
позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Він фінанс» заборгованість у загальній сумі 95772 грн 78 коп. (дев`яносто п`ять тисяч сімсот сімдесят дві грн 78 коп).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Він фінанс» витрати по сплаті судового збору у сумі 2422 грн 40 коп. (дві тисячі чотириста двадцять дві грн 40 коп).
Копію рішення направити учасникам справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Повне судове рішення складене 30.01.2026.
Повне найменування сторін:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Він фінанс», код ЄДРПОУ:38750239, місцезнаходження: вулиця Авіаконструктора Ігоря Сікорського,8, місто Київ;
відповідач – ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстров ане місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя         Ю.Ф. Волкова