ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/792/26 Справа № 204/11086/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Черкез Д. Л. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів: Красвітної Т.П., Макарова М.О.,
за участю секретаря судового засідання — Шаповалової О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Савчук Інна Василівна, на ухвалу Чечелівського районного суду м.Дніпра від 31 липня 2025 року у складі судді Черкеза Д.Л. у цивільній справі № 204/11086/24 за скаргою ОСОБА_1 на дії начальника Бахмутського відділу державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Легкової Ольги Сергіївни щодо винесення постанови про скасування процесуального документу у виконавчому провадженні №38343133 та старшого державного виконавця Бахмутського відділу державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Панченко Олени Олександрівни щодо винесення постанови про арешт коштів боржника, звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та накладення штрафу у виконавчому провадженні №38343133, –
ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії начальника Бахмутського ВДВС у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Легкової О.С. та старшого державного виконавця Бахмутського ВДВС у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Панченко О.О., у якій просить:
- визнати дії начальника відділу Бахмутського ВДВС у Бахмутському районі Донецької області Східного МРУ МЮ Легкової О.С. щодо винесення постанови про скасування процесуального документу від 10 жовтня 2024 року у ВП №38343133 протиправними та скасувати її;
- визнати дії старшого державного виконавця Бахмутського ВДВС у Бахмутському районі Донецької області Східного МРУ МЮ Панченко О.О. щодо винесення постанови про арешт коштів боржника, про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, про накладення штрафу від 10 жовтня 2024 року у ВП №38343133 протиправними та скасувати зазначені Постанови.
В обґрунтування вимог зазначає, що 10 травня 2024 року старшим державним виконавцем Бахмутського ВДВС у Бахмутському районі Донецької області Східного МРУ МЮ Панченко О.О. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 ЗУ “Про виконавче провадження”. У зв`язку із винесенням зазначеної постанови, 10 липня 2024 року скаржником була подана заява про припинення чинності арештів майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення.  
18 липня 2024 року листом Бахмутського ВДВС у Бахмутському районі Донецької області Східного МРУ МЮ надана відповідь, що виконавчі дії на тимчасово непідконтрольній території не проводяться, однак підстави для зняття обмеження з боржника відсутні.  
10 жовтня 2024 року начальником відділу проведено перевірку законності виконання виконавчого провадження, за результатами якої скасовано постанову державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачу. Державного виконавця зобов`язано провести виконавчі дії згідно вимог діючого законодавства. 
Того ж дня державним виконавцем оновлені запити до реєстраційно-облікових установ з метою виявлення майна (розрахунків) та доходів боржника, проведено розрахунок заборгованості по аліментам станом на 10 жовтня 2024 року, що складає 441 830,38 грн, винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 50% від суми несплачених платежів, що складає 220 915, 19 грн, проведено нарахування виконавчого збору. 
Скаржник зазначає, що з моменту набрання чинності ч. 14 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» у державного виконавця виникає право на накладення штрафу на боржників у відсотковому відношення до суми заборгованості, однак та обставина, що заборгованість у боржника утворилась до 28 серпня 2018 року, тобто, до набрання чинності зазначеної норми Закону, виключає можливість для застосування даної норми під час прийняття оскаржуваної постанови. Вказує, що при ознайомлені з матеріалами справи ним встановлено, що фактично паперові матеріали виконавчого провадження відсутні (в тому числі, відсутній оригінал виконавчого листа № 2-2906, виданий Волноваським районним судом Донецької області), оскільки залишились на території, яка тимчасово окупована. Виконавчі дії в межах ВП № 38343133 державним виконавцем не виконувалися у період з 18 січня 2022 року по 10 травня 2024 року. 
20 січня 2023 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська звернулася із заявою ОСОБА_2 про видачу дубліката виконавчого листа, яку ухвалою суду від 06 березня 2023 року повернуто. Крім того, скаржник не згоден із проведеними розрахунками заборгованості по аліментах. Вважає, що така бездіяльність державного виконавця порушує його законні права та інтереси як учасника виконавчого провадження та є протиправною. 
Ухвалою Чечелівського районного суду м. Дніпра від 22 липня 2025 року залучено у справі стягувача ОСОБА_2 до участі у справі (а.с.183 Том І).
Ухвалою Чечелівського районного суду м.Дніпра від 31 липня 2025 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії начальника Бахмутського ВДВС у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Легкової О.С. та старшого державного виконавця Бахмутського ВДВС у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Панченко О.О. - відмовлено з підстав недоведеності заявником своїх вимог скарги, які є безпідставними та необґрунтованими, відсутності порушень у діях державних виконавців (а.с. 199-202 Том І).
Не погодившись з такою ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 через свого представника — адвоката Савчук І.В. у вересні 2025 року подав безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати, скаргу задовольнити повністю (а.с. 237-248 Том І). Мотивами апеляційної скарги зазначив невідповідність у розрахункових документах державного виконавця, які стали підставою для нарахування сум заборгованості зі сплати аліментів, а, відповідно, і штрафних санкцій, наголосивши на тому, що виконавцем не враховані сплати ним через укрпошту платежів по аліментах, паперові квитанції чого залишились у фактичних паперових матеріалах виконавчого провадження на тимчасово окупованій території. Також зазначив, що виконавцем не взято до уваги його дійсний розмір доходу у відповідності до довідки про доходи №7021/3207/9405/2026, виданої 03 січня 2025 року, не перевірено шляхом надіслання запитів до Пенсійного фонду України щодо наявності доходу скаржника. Зазначене свідчить про відсутність витребування судом першої інстанції матеріалів виконавчого провадження, належного та повного і об`єктивного дослідження судом підстав нарахування сум заборгованості по аліментам та штрафів. Також суд першої інстанції, на думку скаржника, не перевірив того, що у 2021 році у ОСОБА_1 була переплата зі сплати аліментів, а після 24 лютого 2022 він вже не міг зв`язатись з виконавцем щодо перерахунку заборгованості. У червні 2022 року через сайт Мінюсту подавав електронну заяву, однак ця заява залишилась без задоволення. Усі ці документи містяться в паперових матеріалах виконавчого провадження. Також зазначив, що судом першої інстанції не вірно застосована норма ч.14 ст.71 ЗУ “Про виконавче провадження” щодо заборгованості, яка була наявна до 28 серпня 2018 року.
Інші учасники справи своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористались та відзиву на апеляційну скаргу не подавали, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції — без змін, з наступних підстав.
Постановляючи оскаржувану ухвалу про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції вважав встановленим, що оскаржувані дії начальника відділу Бахмутського ВДВС у Бахмутському районі Донецької області Східного МРУ МЮ Легкової О.С. та старшого державного виконавця Бахмутського ВДВС у Бахмутському районі Донецької області Східного МРУ МЮ Панченко О.О. у виконавчому провадженні № 38343133 відповідали вимогам Закону України «Про виконавче провадження», були вчинені начальником відділу та виконавцем відповідно до закону та в межах повноважень визначених законом, та прав заявника при винесені оскаржуваних постанов порушено не було і належних доказів, які б спростували розмір заборгованості, встановлений державним виконавцем, заявником не надано. При цьому будь-яке пояснення цієї невідповідності в досліджених матеріалах відсутнє. 
Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду, зважаючи на наступне.
Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно дост. 451 ЦПК Україниза результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Згідно з ч. 1ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з ч. 3ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.
У відповідності з частиною 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Згідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 (розділ ХVI), у заяві про примусове виконання рішення, що є підставою для відкриття виконавчого провадження, зазначаються такі відомості: назва і дата видачі виконавчого документа; прізвище, ім`я та (за наявності) по батькові стягувача; дата народження та адреса місця проживання чи перебування стягувача; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) стягувача; номер телефону стягувача; спосіб перерахування стягнутих аліментних сум; реквізити рахунку, відкритого у банку або в іншій фінансовій установі, для отримання аліментних сум (за наявності).
Виконавець протягом десяти днів з дня відкриття виконавчого провадження здійснює заходи для отримання інформації про доходи боржника та виносить постанову про звернення стягнення на доходи боржника, оформлену відповідно до пункту 3 розділу Х цієї Інструкції. Стягнення аліментів здійснюється відповідно до вимог статті 70 Закону та пунктів 3-10 розділу Х цієї Інструкції.
Стягнуті аліментні суми перераховуються виконавцем на зазначений стягувачем в письмовій заяві рахунок у банку або іншій фінансовій установі чи надсилаються на адресу стягувача поштовим переказом, що здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження.
У разі якщо боржник не працює і сплачує аліменти самостійно стягувачу, квитанції (або їх копії) про перерахування аліментів надаються виконавцю не пізніше наступного робочого дня після сплати та долучаються до матеріалів виконавчого провадження.
Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.
Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.
За правилами, встановленими статтею 185 СК, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. 
Такі кошти, що витрачаються батьками дітей на організацію їхнього відпочинку, оздоровлення, розвиток здібностей чи лікування за своєю правовою природою є додатковими витратами, порядок несення яких урегульовано приписами статті 185 СК. 
Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом.
Згідно з ст.ст.12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 68 Закону передбачено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи. 
Нормами Закону № 2475-VIII, який набрав чинності 28 серпня 2018 року, було посилено відповідальність за несвоєчасну сплату аліментів, зокрема, запроваджено нарахування штрафів за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за рік (20 відсотків суми несплачених аліментів), за два роки (30 відсотків суми несплачених аліментів), за три роки (50 відсотків суми несплачених аліментів).
Пунктом 8 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженоїнаказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, визначено, що виконавець накладає на боржника штраф у розмірі та у випадках, визначених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону.
Постанова про накладення штрафу оформлюється відповідно до вимог пункту 7 розділу I цієї Інструкції та містить відомості про розмір заборгованості, яка утворилася з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, та суму штрафу.
Зміни до Закону України «Про виконавче провадження», якими, зокрема, доповнено ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» частиною 14, внесені Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», та набрали чинності 28 серпня 2018 року.
Частиною 4 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої, частиною 14 статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.
Судом першої інстанції встановлено, що у Бахмутському ВДВС у Бахмутському районі Донецької області Східного МРУ МЮ перебуває виконавче провадження № 38343133, про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання доньки ОСОБА_4 — ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до виконавчого листа № 2-2906 виданого 16 жовтня 2009 року, починаючи з 06 червня 2013 року. Виконавче провадження відкрито державним виконавцем Волноваського районного ВДВС ГТУЮ Донецької області 10 травня 2024 року.
10 травня 2024 року старшим державним виконавцем Бахмутського ВДВС у Бахмутському районі Донецької області Східного МРУ МЮ Панченко О.О. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві по ВП №38343133 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», у зв`язку з неможливістю подальшого проведення виконавчих дій та тим, що матеріали виконавчого провадження перебувають на території, яка тимчасово окупована або знаходиться у зоні бойових дій, а Бахмутський ВДВС у Бахмутському районі Донецької області Східного МРУ МЮ переміщено на територію, підконтрольну Українській владі (а.с. 173).
Однак, 10 жовтня 2024 року начальником відділу Бахмутського ВДВС у Бахмутському районі Донецької області Східного МРУ МЮ Легковою О.С., на підставі абз. 4 ч. 3ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», прийнято постанову про скасування процесуального документу, згідно якої проведено перевірку законності виконання виконавчого провадження ВП №38343133, за результатами якої скасовано Постанову державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувану від 10 травня 2024 року(а.с. 176).
10 жовтня 2024 року в рамках вказаного ВП №38343133, старшим державним виконавцем Бахмутського ВДВС у Бахмутському районі Донецької області Східного МРУ МЮ Панченко О.О. винесено постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи божника, про арешт коштів боржника, про накладення штрафу (а.с. 37-39).
З листа Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції від 15 жовтня 2024 року № 45819/47310-1-24/15.1 вбачається, що в рамках виконавчого провадження № 38343133 державним виконавцем неодноразово направлені запити до реєстраційно-облікових установ з метою виявлення майна (рахунків) та доходів боржника. Державним виконавцем проведено розрахунок заборгованості по аліментам, заборгованість станом на 10 жовтня 2024 року складає 441 830,38 грн. Копії розрахунку з роз`ясненням норм статті 71 Закону спрямовані стягувачу для відома, боржнику для виконання. Державним виконавцем, керуючись вимогами статей 63, 75 Закону, 10 жовтня 2024 року винесено постанову про накладання штрафу у розмірі 50 % від суми несплачених платежів, що складає 220 915,19 грн. Проведено нарахування виконавчого збору. 10 жовтня 2024 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, копії направлені сторонам та на виконання до банків-учасників обміну. Згідно відповіді Податкової служби, боржник отримує дохід у Військовій частині НОМЕР_1 та ТОВ «Вигідна покупка». 10 жовтня 2024 на адресу Військової частини НОМЕР_1 та ТОВ «Вигідна покупка» направлені постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Виконання триває з урахуванням обмежень, визначених законодавчим органом на період дії воєнного стану (а.с. 41-42).
Щодо постанови про стягнення штрафу винесеної державним виконавцем 10 жовтня 2024 року судом першої інстанції встановлено, що дійсно під час винесення зазначеної постанови, державним виконавцем зазначено, що штраф підлягає стягненню з боржника на користь держави, що не відповідає вимогам закону.
У зв`язку з допущеною помилкою, 04 грудня 2024 року, начальником Бахмутського ВДВС у Бахмутському районі Донецької області Східного МРУ МЮ Легковою О.С. було винесено постанову про скасування процесуального документу, а саме Постанови про накладення штрафу від 10 жовтня 2024 року (а.с. 174).
У подальшому, 04 грудня 2024 року старшим державним виконавцем Панченко О.О. проведено новий розрахунок заборгованості по аліментам, на підставі якого 04 грудня 2024 року винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 223 600,44 грн, стягувачем визначено ОСОБА_2 (а.с. 175).
05 грудня 2024 року старшим державним виконавцем Панчекно О.О. винесено постанову про виправлення помилки у процесуальному документі, а саме у Постанові про накладення штрафу від 04 грудня 2024 року, та змінено розмір штрафу з 223 600,46 грн на 222 764,26 грн (а.с. 177).
Судом встановлено, що розрахунок заборгованості наявний в матеріалах справи був проведений державним виконавцем за період з листопада 2021 року по квітень 2024 року, а сама заборгованість станом на 01 листопада 2021 року вже становила 114419,29 грн (а.с. 74).
Суд першої інстанції наголосив, що і виникнення самої заборгованість, і сам розрахунок заборгованості проведені державним виконавцем станом на 30 квітня 2024 року, тобто, через шість років після внесення змін до ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», та набрання Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII законної сили 28 серпня 2018 року.
Суд першої інстанції, з`ясовуючи характер спірних правовідносин, зазначив, що 10 жовтня 2024 року начальником відділу Бахмутського ВДВС у Бахмутському районі Донецької області Східного МРУ МЮ Легковою О.С. була проведена перевірка законності виконавчого провадження № 38343133, та прийняте відповідне рішення, яке викладене у постанові від 10 жовтня 2024 року «Про скасування процесуального документу», тому начальник Бахмутського ВДВС у Бахмутському районі Донецької області Східного МРУ МЮ Легкова О.С. діяла в межах своїх повноважень визначених Законом. 
Разом з цим суд першої інстанції встановив, що, враховуючи той факт, що з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання станом на 30 квітня 2024 року (день проведення розрахунку державним виконавцем) скаржник мав заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, суд першої інстанції дійшов висновку, що державний виконавець правомірно наклав на скаржника штраф у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів, передбаченому частиною 14статті 71 ЗаконуУкраїни «Про виконавче провадження». При цьому наголосив, що, не оспорюючи сам факт наявності заборгованості, боржник не погоджується із сумою розрахунку, однак належних доказів, які б спростували розмір заборгованості встановлений державним виконавцем заявником не надано. При цьому будь-яке пояснення цієї невідповідності в досліджених матеріалах відсутнє.
З цим погоджується і колегія суддів, не беручи доводи апеляційної скарги до уваги, які дублюють обґрунтування скарги ОСОБА_1 на дії державних виконавців та чому надана судом першої інстанції належна оцінка.
Згідно п. 20 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженою Наказом МЮУ № 512/5 від 02 квітня 2012 року, повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону, відповідно до абз. 4 ч. 3 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини. Скарга у виконавчому провадженні подається виключно у письмовій формі.
Згідно абз. 2 ч. 3ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до пункту 1.4 Інструкції № 512/5, безпосередній контроль за діями державного виконавця покладається на начальників відділів примусового виконання рішень та начальників відділів державної виконавчої служби районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних та міжрайонних управлінь юстиції (далі начальник відділу).
Пунктом 9.2 Інструкції № 512/5 передбачено, що начальник відділу має право перевірити будь-яке виконавче провадження, що перебуває на виконанні державних виконавців, які йому безпосередньо підпорядковані, з власної ініціативи чи за заявою (скаргою) стягувача або його представника у випадках, передбачених Законом.
Колегія суддів відзначає, що доводи скаржника про те, що відсутність у Бахмутському ВДВС у Бахмутському районі Донецької області Східного МРУ МЮ паперових матеріалів виконавчого провадження, в тому числі, оригіналу виконавчого листа № 2-2906, не давали начальнику відділу права скасовувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 10.05.2024 року та оновлювати запити, не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства.
Згідно з ч. 1ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження», реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого провадження, фіксування виконавчих дій здійснюється в автоматизованій системі виконавчого провадження, порядок функціонування якої визначається Міністерством юстиції України.
Відповідно до пунктів 1, 2, 3, 4 розділу IV Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженогоНаказом Міністерства юстиції України 05 серпня 2016 року №2432/5, державний або приватний виконавець після отримання виконавчого документа у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», приймає рішення про відкриття виконавчого провадження чи про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.
Виконавцем до Системи обов`язково вносяться відомості про проведення всіх виконавчих дій та прийняття процесуальних рішень. До Системи в обов`язковому порядку вносяться також відомості про всі документи, отримані на запит виконавця, заяви сторін виконавчого провадження, відповіді на них та їх скановані копії.
Відомості про проведення виконавчих дій вносяться до Системи одночасно з виготовленням документа, на підставі якого вчиняється виконавча дія, або одночасно з виготовленням документа, яким оформлюється проведення виконавчої дії.
Постанови виконавця, а також інші документи виконавчого провадження виготовляються за допомогою Системи відповідно до шаблонів документів, переданих адміністратору Системи структурним підрозділом Міністерства юстиції України, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб). Виготовлення постанов та інших документів виконавчого провадження не в Системі забороняється.
Тобто, за допомогою автоматизованої системи виконавчого провадження здійснюється реєстрація документів виконавчого провадження та фіксування виконавчих дій.
Отже, внесення до системи скан-копії документа після його реєстрації та відомості про проведення виконавчих дій не свідчить про відсутність поданого документа до органу, який здійснює примусове виконання рішень, оскільки скан-копія документа та постанови про проведення виконавчих дій - це електронна копія документа в графічному форматі, який вже є на папері.
В свою чергу, відділ примусового виконання рішень здійснює примусове виконання рішень у виконавчих провадженнях згідно тих даних, які містяться в автоматизованій системі виконавчих проваджень, що являє собою - комп`ютерну програму, яка забезпечує збирання, зберігання, облік, пошук, узагальнення, надання відомостей про виконавче провадження.
Колегія суддів наголошує, що із застосуванням саме автоматизованої системи виконавчих проваджень виконавче провадження, його реєстрація, зберігання даних, їх облік та пошук проводиться у визначеному Положенням про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 05 серпня 2016 року №2432/5 порядку, що спростовує доводи скаржника. 
Разом з цим, розрахунок заборгованості, наявний в матеріалах справи, був проведений державним виконавцем за період з листопада 2021 року по квітень 2024 року, а сама заборгованість станом на 01 листопада 2021 року вже становила 114419,29 грн (а.с. 74), що скаржником не спростовано жодним доказом.
Крім цього як наявність заборгованості, так і нарахування її розміру державним виконавцем проведено станом на 30 квітня 2024 року та охоплює період такого нарахування, який вже виник після внесення змін до ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» та набрання законної сили 28 серпня 2018 року Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII.
Таким чином, колегією суддів, як і судом першої інстанції встановлено, що усі доводи скаржника з цього приводу є безпідставними та ткими, що не ґрунтуються на вимогах Закону, оскільки вони зводяться до помилкового тлумачення скаржником норм ЗУ «Про виконавче провадження».
Колегія суддів, не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, вважає, що, враховуючи той факт, що з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання станом на 30 квітня 2024 року (день проведення розрахунку державним виконавцем) скаржник мав заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, суд дійшов правомірного висновку, що державний виконавець правомірно наклав на скаржника штраф у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів, передбаченому ч. 14 статті 71 ЗаконуУкраїни «Про виконавче провадження». До того ж, не оспорюючи сам факт наявності заборгованості, боржник не погоджується із сумою розрахунку, однак належних доказів, які б спростували розмір заборгованості встановлений державним виконавцем заявником не надає як в суді першої інстанції, так і при розгляді його апеляційної скарги. 
Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що вимоги скаргм є безпідставними та не містять обґрунтування неправомірності дій державного виконавця, оскільки такі дії державним виконавцем здійснювалися на спрямування примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника аліментів.
З цим повністю погоджується і колегія суддів, наголошуючи на тому, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до обґрунтування вимог скарги по суті, такі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при розгляді даної справи, що призвело до постановлення помилкової ухвали, не знайшли своє підтвердження, а у суду першої інстанції було достатньо правових підстав для відмови у задоволенні скарги ОСОБА_1 , з чим повністю погоджується і колегія суддів, адже, як судом першої інстанції, так і колегією суддів не встановлено будь-яких порушень вимог ЗУ “Про виконавче провадження” як державним виконавцем, так і начальником ВДВС, а розмір наявної у ОСОБА_1 на 30 квітня 2024 року заборгованості по сплаті аліментів останнім не спростовано будь-якими належними та допустимими доказами, а тому, на підставі ст. 375 ЦПК України, ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_1 - без задоволення. 
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, –

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Савчук Інна Василівна — залишити без задоволення.
Ухвалу Чечелівського районного суду м.Дніпра від 31 липня 2025 року — залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені “14” січня 2026 року.
Повний текст постанови складено “23” січня 2026 року.

Головуючий:         В.С. Городнича

Судді:           Т.П. Красвітна

М.О.Макаров