РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

06 січня 2026 року 	м. Рівне	№460/5841/25	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді С.М. Дуляницька, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом
 	ОСОБА_1 	
до	ІНФОРМАЦІЯ_1 	
 	про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -	

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач), в якому просить суд:
1. Визнати протиправною бездіяльність Відповідача щодо не нарахування та невиплати Позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розрахунку 30000,00 грн. на місяць пропорційно часу участі у здійсненні бойових (спеціальних) завдань згідно з переліком завдань, затвердженим Міністром оборони України, та відповідно до бойових наказів (розпоряджень); 
2. Зобов`язати Відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розрахунку 30000,00 грн. на місяць пропорційно часу участі у здійсненні бойових (спеціальних) завдань згідно з переліком завдань, затвердженим Міністром оборони України, та відповідно до бойових наказів (розпоряджень) за період з 02.03.2024 по 13.10.2024 року включно із здійсненням компенсації сум податку на доходи фізичних осіб, згідно постанови КМУ №44;
3. Зобов`язати Відповідача здійснити розрахунок, нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушення строків їх виплати на суму невиплаченої додаткової винагороди за весь час затримки по день фактичної виплати на відповідний рахунок. 
4. Зобов`язати Відповідача оподаткувати нараховану суму додаткової винагороди за ставкою військового збору 1,5%.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач у період з 02.03.2024 по 13.10.2024 року включно, виконувала бойові (спеціальні) завдання, передбачені Переліком завдань, затвердженим Міністром оборони України, а отже набула право на отримання додаткової винагороди у відповідності до вимог Постанови №168 в розмірі 30000 гривень, у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань у спірний період. Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування в повному обсязі додаткової винагороди за виконання бойових (спеціальних) завдань за спірний період. Просить суд задовольнити позов.
Ухвалою суду від 31.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Ухвалою суду від 19.05.2025 витребувано додаткові докази від відповідача.
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому заперечив проти позовних вимог. На обгрунтування заперечень зазначив, що відповідно до Журналу реєстрації вхідних документів ІНФОРМАЦІЯ_2 від 01.01.2024 за номенклатурою №8 та відповідно Журналу реєстрації вхідних документів ІНФОРМАЦІЯ_2 від 01.01.2025 за номенклатурою №8 2025 рік рапортів від командира роти військової служби правопорядку ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо участі Позивача у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань, у відділення персоналу ІНФОРМАЦІЯ_2 не надходило, що в свою чергу унеможливлює видачу наказу про виплату Позивачу додаткової винагороди на період дії воєнного стану Крім того, аналізуючи бойові розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 в період з 2024 року по 10.01.2025 року (день виключення Позивача зі списків зонального відділу) можна дійти висновку, що Позивач не мала підстав для отримання додаткової винагороди на період дії воєнного стану в розмірі 30000 грн. Виконання завдань, які Позивач використовує у своїй позовній заяві, як підставу для виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану, передбаченої постановою КМУ № 168, на думку ІНФОРМАЦІЯ_1 , не відповідають Переліку бойових (спеціальних) завдань, за виконання яких здійснюється виплата військовослужбовцям додаткової винагороди на період дії воєнного стану у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави в розрахунку 30000 грн. на місяць, затвердженим Міністром оборони України (лист Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України від 25 квітня 2024 року №220/13/2047/дск. Позивач в період з 2024 року по 10.01.2025 року (день виключення Позивача зі списків зонального відділу) виконувала обов`язки військовослужбовця Військової служби правопорядку, які передбачені Законом України від 07.03.2002 №3099-III «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України», Статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами, якими керуються в своїй діяльності військовослужбовці Військової служби правопорядку, які не співпадають з Переліком бойових (спеціальних) завдань, за виконання яких здійснюється виплата військовослужбовцям додаткової винагороди на період дії воєнного стану у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави в розрахунку 30000 грн. на місяць, затвердженим Міністром оборони України (лист Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України від 25 квітня 2024 року №220/13/2047/дск. Щодо твердження позивача, що ІНФОРМАЦІЯ_3 перебував та перебуває в складі оперативно-стратегічного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » у зв`язку з чим, в ІНФОРМАЦІЯ_5 був розгорнутий Пункт Управління зазначає, що пункт ІНФОРМАЦІЯ_2 було розгорнуто відповідно до розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 від 23.02.2022 та на підставі наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 22.02.2021, тобто суттєво раніше, ніж створилось і почало функціонувати оперативно-стратегічне угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_4 ». Створення та функціонування ІНФОРМАЦІЯ_7 не пов`язано зі створенням та функціонуванням оперативно-стратегічного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_4 ». Також зазначили, що Позивач виконувала завдання в складі групи морально-психологічного забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_7 , а не в складі чергової зміни основного командного пункту угруповання. Також, виконання завдань Позивачем в групі морально-психологічного забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_7 не пов`язані з управлінням підпорядкованих підрозділів. Група морально-психологічного забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_7 забезпечує достатній рівень морально-психологічного стану особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 , який необхідний для виконання поставлених завдань, а не виконує завдання з управління підпорядкованими підрозділами. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог.
14.05.2025 від представника позивача надійшли відповідь на відзив, в якій просив витребувати додаткові докази від відповідача. 
16.05.2025 від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив в якій просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Відповідно до вимог ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
ОСОБА_1 з 08 жовтня 2015 року по 10 січня 2025 року проходила військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_8 .
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10 січня 2025 року №10 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення з 10 січня 2025 року.
Листом від 20.02.2025 №810/1770 у відповідь на запит представника позивача, відповідач повідомив (пункт 4 листа), що відповідно до бойових розпоряджень, позивач виконувала завдання в групі морально-психологічного забезпечення пункту управління ІНФОРМАЦІЯ_1 ; з охорони та оборони важливих об`єктів пункту управління ІНФОРМАЦІЯ_1 ; була залучена до добового наряду у складі чергової зміни по організації пропускного режиму, охорони території роти Військової служби правопорядку; виконувала завдання з охорони та оборони важливих об`єктів ІНФОРМАЦІЯ_1 ; брала участь в антитерористичних (контрдиверсійних заходах); виконувала завдання з підтримання правопорядку та військової дисципліни, запобігання правопорушень, пов`язаних із вживанням алкоголю та наркотичних речовин, повторним залишенням військових частин.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування в повному обсязі додаткової винагороди у відповідності до вимог Постанови №168 в розмірі 30000 гривень за виконання бойових (спеціальних) завдань за спірний період, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі - Закон № 2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
В частині другій статті 9 цього Закону установлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно абзацу першого частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Тарифна сітка розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців та їх розміри визначені постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".
Абзацом другим частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII передбачено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про військову службу правопорядку у Збройних Силах України" військова служба правопорядку у Збройних Силах України (далі - Служба правопорядку) - спеціальне правоохоронне формування у складі Збройних Сил України, призначене для забезпечення правопорядку і військової дисципліни серед військовослужбовців Збройних Сил України у місцях дислокації військових частин, у військових навчальних закладах, установах та організаціях (далі - військові частини), військових містечках, на вулицях і в громадських місцях; для запобігання кримінальним та іншим правопорушенням у Збройних Силах України, їх припинення; для захисту життя, здоров`я, прав і законних інтересів військовослужбовців, військовозобов`язаних під час проходження ними зборів, працівників Збройних Сил України, а також для захисту майна Збройних Сил України від розкрадання та інших протиправних посягань, а так само для участі у протидії диверсійним проявам і терористичним актам на військових об`єктах.
За приписами ч. 3 ст. 5 Закону України "Про військову службу правопорядку у Збройних Силах України фінансування Служби правопорядку здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, які виділяються на утримання Збройних Сил України і передбачаються у кошторисі Міністерства оборони України окремим рядком.
Згідно з ч. 4 ст. 5 Закону України "Про військову службу правопорядку у Збройних Силах України" Служба правопорядку створюється на базі відповідних структурних підрозділів і служб Міністерства оборони України, функції яких цим Законом покладені на Службу правопорядку.
Відповідно до ч. 5 ст. 5 Закону України "Про військову службу правопорядку у Збройних Силах України" служба правопорядку складається з: 1) органів управління: Головного управління Служби правопорядку Збройних Сил України; Центрального управління Служби правопорядку по місту Києву і Київській області та територіальних управлінь Служби правопорядку; зональних відділів (відділень) Служби правопорядку; 2) підрозділів Служби правопорядку: охорони військових об`єктів; патрульно-постової служби; безпеки дорожнього руху; спеціального призначення; 3) ІНФОРМАЦІЯ_9 .
Згідно зі ст. 13 Закону України "Про військову службу правопорядку у Збройних Силах України" порядок і строки проходження військової служби військовослужбовцями Служби правопорядку, присвоєння їм військових звань та звільнення їх з військової служби визначаються відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", відповідних положень про проходження військової служби.
Відповідно до ст. 14 Закону України "Про військову службу правопорядку у Збройних Силах України" соціальний і правовий захист військовослужбовців Служби правопорядку та членів їх сімей здійснюється відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", інших нормативно-правових актів.
Соціальний захист працівників Служби правопорядку забезпечується відповідно до законодавства про працю, інших нормативно-правових актів.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (далі - Порядок №260).
Згідно з пунктом 2 Порядку №260 грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Пунктом 3 Порядку №260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).
Відповідно до пункту 17 Порядку №260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
У зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України відповідно до пункту 21 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» згідно з Указом Президента України в Україні введено воєнний стан, який триває дотепер.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022. №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України 28.02.2022 прийняв постанову № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168).
Відповідно до пункту 2 розділу XXXIV Постанови №168 під час воєнного стану додаткова винагорода виплачується в таких розмірах:
30000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань):
з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військових частин (підрозділів), включених до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави;
з управління угрупованнями військ (сил) у складі розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України;
з управління підпорядкованими силами та засобами відповідно до завдань, які покладаються на Адміністрацію Державної спеціальної служби транспорту, у складі розгорнутих пунктів управління Державної спеціальної служби транспорту;
у складі робочої групи або одиночним порядком, визначені Головнокомандувачем Збройних Сил України, начальником Генерального штабу Збройних Сил України, у межах областей України, на територіях яких ведуться воєнні (бойові) дії;
з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів поза районами ведення бойових дій;
у складі діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави згідно з переліком завдань, затвердженим Міністром оборони України;
із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій;
з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури (у тому числі об`єктів транспортної інфраструктури - військовими частинами та підрозділами Державної спеціальної служби транспорту).
Суд відхиляє доводи позивача про те що, завдання які виконувала позивач під час несення служби, відповідають Переліку бойових (спеціальних) завдань, за виконання яких здійснюється виплата військовослужбовцям додаткової винагороди на період дії воєнного стану у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави в розрахунку 30000 грн. на місяць, затвердженим Міністром оборони України (лист Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України від 25 квітня 2024 року, оскільки як встановлено судом, позивач в період з 2024 року по 10.01.2025 року (день виключення позивача зі списків зонального відділу) виконувала обов`язки військовослужбовця Військової служби правопорядку, які передбачені Законом України від 07.03.2002 №3099-III «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України», Статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами, якими керуються в своїй діяльності військовослужбовці Військової служби правопорядку.
Крім того, відповідно до частини 9 розділу XXXIV «Особливості виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану» постанови КМУ № 168, виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини.
Частиною 4 розділу XXXIV «Особливості виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану» постанови КМУ № 168 визначено, що підтвердженням безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи), у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Згідно наданих пояснень відповідача, відповідно до Журналу реєстрації вхідних документів ІНФОРМАЦІЯ_2 від 01.01.2024 за номенклатурою №8 та відповідно Журналу реєстрації вхідних документів ІНФОРМАЦІЯ_2 від 01.01.2025 за номенклатурою №8 2025 рік рапортів від командира роти військової служби правопорядку ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо участі ОСОБА_1 у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань, у відділення персоналу ІНФОРМАЦІЯ_2 не надходило, що в свою чергу унеможливлює видачу наказу про виплату позивачу додаткової винагороди на період дії воєнного стану.
Таким чином, з урахуванням того, що відповідач здійснює нарахування та виплату додаткової винагороди до грошового забезпечення пропорційно відпрацьованому часу у відповідності до положень Постанови № 168, накази про встановлення додаткової винагороди позивачу за період з 02.03.2024 по 13.10.2024 не видавались (у зв`язку з відсутністю відповідних рапортів командира підрозділу про участь позивача у бойових діях або у виконанні бойових завдань), наявності бойового наказу (бойового розпорядження) та журналу бойових дій), необхідно прийти до висновку, що позивач не виконував завдання, за які передбачена виплата додаткової винагороди відповідно до постанови КМУ №168, а відповідно відсутні підстави для задоволення позовних вимог, так як не має протиправної бездіяльності відповідача.
Враховуючи відсутність інших доказів в підтвердження доводів позивача про виконання бойових (спеціальних) завдань згідно з переліком завдань, затвердженим Міністром оборони України, та відповідно до бойових наказів (розпоряджень) за період з 02.03.2024 по 13.10.2024 року, суд дійшов висновку про необхідність відмови позивачу у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до частини 2статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
В силу положень статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Ухвалюючи це судове рішення, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п. 41) щодо якості судових рішень.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
За приписами частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. На думку суду, в даній справі, відповідачем доведено правомірності своїх дій у спірних правовідносинах.
Згідно положень статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За наслідком здійснення аналізу оскаржуваної бездіяльності на відповідність наведеним вище критеріям, не виходячи за межі заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, з мотивів та обґрунтування наведених судом вище.
Відповідно до вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій - відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду. 
Повний текст рішення складений 06 січня 2026 року 
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 ) 
Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_10 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 ) 

Суддя       С.М. Дуляницька