Справа № 161/12694/25 	Головуючий у 1 інстанції: Гринь О. М. 	
Провадження № 22-ц/802/48/26  	  Доповідач: Матвійчук  Л. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Матвійчук Л. В.,
суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кеш Ту Гоу» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - Самчука Антона Миколайовича на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 вересня 2025 року

В С Т А Н О В И В:

У червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кеш Ту Гоу» (далі - ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу») звернулося до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 10 грудня 2019 року між ТОВ «Займер» та відповідачем ОСОБА_1 укладений договір про надання фінансового кредиту № 97525 в електронній формі з використанням електронного підпису, договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора KL4696, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Згідно з умовами цього договору відповідач отримав кредит у розмірі 2 000 грн, строком на 28 днів та сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 730% річних від суми кредиту в розрахунку 2% на добу, тип процентної ставки - фіксована.
28 жовтня 2021 року між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» укладений договір факторингу № 01-28/10/2021, згідно з умовами якого ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» набуло право вимоги до відповідача за договором про надання фінансового кредиту № 97525 від 10 грудня 2019 року.
Позивач зазначав, що відповідач ОСОБА_1 неналежним чином виконував взяті на себе зобов`язання по своєчасному погашенню заборгованості за кредитом, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість у розмірі 8 200 грн, з яких: 2 000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 6 200 грн - заборгованість за відсотками.
Ураховуючи наведене, ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 97525 від 10 грудня 2019 року у розмірі 8 200 грн, а також понесені по справі судові витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 вересня 2025 року позов ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 97525 від 10 грудня 2019 року у розмірі 3 120 грн. 
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в позові ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» відмовити, а також стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати по сплаті судового збору понесені у суді апеляційної інстанції.
На переконання скаржника, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову у цій справі. Суд першої інстанції не прийняв до уваги доводи відповідача про те, що він коштів у борг не брав, 10 грудня 2019 року не укладав кредитний договір № 97525 з ТОВ «Займер» про надання фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер його мобільного телефону, зважаючи на те, що всередині 2019 року він загубив свій паспорт, який через кілька днів був віднайдений невідомою йому особою. Очевидно, невідомі особи, маючи в той час його паспорт, скористалися нагодою та оформили кредити на його ім`я. Суд першої інстанції також не взяв до уваги те, що наданий суду договір факторингу №01-28/10/2021 від 28 жовтня 2021 року не містить жодної інформації про боржників та договори кредиту, право вимоги за якими ТОВ «Займер» відступило ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу». Зі змісту вказаного договору факторингу вбачається, що інформація про боржників та кредитні договори, право вимоги за якими відступається, зазначається в реєстрі боржників, за фактом передачі якого сторони підписують акт приймання-передачі реєстру боржників. Проте, позивачем не надано суду ні реєстру боржників до договору факторингу №01-28/10/2021 від 28 жовтня 2021 року, ні акту приймання-передачі цього реєстру боржників, що позбавляє можливості встановити факт набуття позивачем права вимоги до відповідача за кредитним договором № 97525. Витяг з реєстру боржників, який доданий до позову сам по собі не підтверджує факту набуття позивачем права вимоги до ОСОБА_1 за договором кредиту №97525. Крім того, позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором пред`явлений позивачем з пропуском трирічного строку позовної давності. Договір факторингу між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» був укладений 28 жовтня 2021 року, однак позивач звернувся до суду з даним позовом 01 липня 2025 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Суд при вирішенні справи також стягнув надмірну суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1 902 грн, однак не врахував того, що справа є малозначною, у даній категорії справ наявна узгоджена та усталена судова практика, через що позовні заяви у таких справах є майже типовими та фактично шаблонними, а обсяг наданих доказів є невеликим, участі в судовому засіданні представник позивача не брав, доказів понесення канцелярських витрат суду не надано, а тому витрати на правову допомогу адвоката не можуть бути більшими за 500 грн.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» Пархомчук С. В., посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано частково задовольнив позов у цій справі. Кредитний договір укладений в електронній формі, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», а тому вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, який укладений у письмовій формі. Посилання відповідача на те, що банківська картка НОМЕР_1 йому не належить, жодним чином не спростовує факт його волевиявлення на укладення відповідного договору та отримання кредитних коштів. Первісний кредитор належним чином виконав свої зобов`язання відповідно до умов кредитного договору, здійснивши перерахування кредитних коштів на банківську платіжну картку ( НОМЕР_1 ), реквізити якої були надані самим позичальником. При цьому відповідач, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може самостійно отримати виписку по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування та отримання кредитних коштів. Однак, відповідачем не надано суду належних і допустимих документальних доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорі, або доказів того, що зазначений картковий рахунок йому не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не був позбавлений можливості надати відповідні банківські дані чи інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний і повний доступ до таких. Крім того, товариством суду були надані належні та допустимі докази, що підтверджують факт переходу до нього права грошової вимоги. Твердження відповідача про недоведення такого факту є необґрунтованими та не відповідають дійсності, оскільки в матеріалах справи міститься розширений витяг реєстру боржників до договору факторингу № 01- 28/10/2021 від 28 жовтня 2021 року та акт приймання-передачі реєстру боржників. Вказані документи підтверджують факт набуття ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» права вимоги до відповідача за кредитним договором. Крім того, товариством не пропущений строк позовної давності щодо звернення до суду з позовною вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки з 02 квітня 2020 року по 30 червня 2023 року зазначений строк зупинявся у зв`язку із запровадженням карантину. Починаючи з 24 лютого 2022 року і до 04 вересня 2025 року перебіг строку позовної давності зупинявся у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану. Відтак, перебіг позовної давності з 02 квітня 2020 року і на момент подання позову до суду був зупинений: спочатку у зв`язку із запровадженням карантину, а з 24 лютого 2022 року - у зв`язку з введенням воєнного стану.
Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України ця справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження та без повідомлення учасників справи.
За змістом частин 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою ухвалення постанови у цій справі є 05 січня 2026 року - дата складення повного судового рішення.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції належить скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові, виходячи з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що 10 грудня 2019 року між ТОВ «Займер» та відповідачем ОСОБА_1 укладений договір про надання фінансового кредиту № 97525 в електронній формі з використанням електронного підпису, договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора KL4696, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Згідно з умовами цього договору відповідач отримав кредит у розмірі 2 000 грн, строком на 28 днів та сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 730% річних від суми кредиту в розрахунку 2% на добу, тип процентної ставки - фіксована (а.с.14, 15). 
Згідно з інформаційною довідкою ТОВ «Платежі онлайн» № 1126/04 від 09 квітня 2025 року грошові кошти у розмірі 2 000 грн були перераховані 10 грудня 2019 року на платіжну картку НОМЕР_1 , емітент платіжної картки «Raiffeisen Bank Aval» (а.с.27).
28 жовтня 2021 року між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» укладений договір факторингу № 01-28/10/2021, згідно з умовами якого ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» набуло право вимоги до відповідача за договором про надання фінансового кредиту № 97525 від 10 грудня 2019 року (а.с.16, 17). Факт переходу права вимоги до позивача також підтверджується розширеним витягом з реєстру боржників до договору факторингу № 01-28/10/2021 від 28 жовтня 2021 року та актом приймання-передачі реєстру боржників від 28 жовтня 2021 року (а.с.10, 61, 68, 69).
З наданого позивачем розрахунку заборгованості та виписки з особового рахунку за кредитним договором № 97525 від 10 грудня 2019 року вбачається, що у відповідача ОСОБА_1 у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором утворилася заборгованість у розмірі 8 200 грн, з яких: 2 000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 6 200 грн - заборгованість за відсотками (а.с.62-67).
31 січня 2025 року позивач ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» звернулося до відповідача ОСОБА_1 з вимогою про виконання зобов`язань за кредитним договором № 97525 від 10 грудня 2019 року, а саме про погашення заборгованості за цим договором у розмірі 8 200 грн, проте відповідач не надав на неї свою відповідь.
Задовольняючи частково позовні вимоги ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу», суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 не виконав своїх зобов`язань щодо повернення наданого йому кредиту у строки, передбачені кредитним договором № 97525 від 10 грудня 2019 року, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 3 120 грн, з яких: 2 000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 1 120 грн - заборгованість за відсотками, та яка підлягає стягненню з нього на користь товариства.
Апеляційний суд не може погодитися із такими висновками суду, враховуючи наступне. 
За змістом ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України).
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).
За приписами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем він вважається укладеним у письмовій формі.
З огляду на зазначені норми права Верховний Суд у своїх постановах дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19.
За ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства чи за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. 
Зазвичай електронні кредитні договори підписуються за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
На підтвердження укладення кредитного договору № 97525 від 10 грудня 2019 року між ОСОБА_1 з ТОВ «Займер» позивач надав електронний доказ в паперовій формі. Договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором KL4696, який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений відповідачем для електронного підпису, у відповідності до вимог частин 6 та 8 ст. 11 і ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що відповідач ознайомився та погодився з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі кредитний договір. 
Отже, підписання відповідачем договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідає вимогам чинного законодавства. 
У постанові Верховного Суду від 29 січня 2021 року у справі № 922/51/20 був сформульований правовий висновок, відповідно до якого учасник справи на обґрунтування своїх вимог і заперечень має право подати суду електронний доказ у таких формах: оригінал; електронна копія, засвідчена електронним цифровим підписом; паперова копія, посвідчена в порядку, передбаченому законом. 
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно з ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 
За ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). 
Згідно з ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів. 
Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (ст. 1079 ЦК України). 
Статтею 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). 
Оскільки факторинг визначено п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кредитною операцією, вимоги до такого договору визначені у ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». 
Зазначене узгоджується із правовими висновками, які викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18); від 31 жовтня 2018 року у справі №465/646/11 (провадження № 14-222цс18). 
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив, що на підтвердження позовних вимог позивач ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» надав розрахунок заборгованості на підтвердження розміру заборгованості позичальника, а також кредитний договір, який містить усі істотні умови договору та був укладений в електронній формі за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи і згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України вважається укладеним в письмовій формі. Надані позивачем документи у сукупності підтверджують укладання між сторонами кредитного договору, погодження між сторонами нарахування процентів за користування кредитними коштами. Факт укладення кредитного договору відповідач ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не спростував.
Разом з тим, ухвалою Волинського апеляційного суду від 03 грудня 2025 року у цій справі було задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про витребування доказів. Витребувано в Акціонерного товариства (далі - АТ) «Райффайзен Банк» інформацію про видачу банком відповідачу ОСОБА_1 платіжної картки № НОМЕР_1 , про зарахування на неї 10 грудня 2019 року грошових коштів у розмірі 2 000 грн, а також виписку по рахунку про рух коштів за період з 10 грудня 2019 року по 01 січня 2020 року.
На виконання ухвали апеляційного суду АТ «Райффайзен Банк» 21 грудня 2025 року надало відповідь з якої вбачається, що банківської картки № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 (РКОКПП: НОМЕР_2 ) не знайдено. Наведена обставина свідчить, що АТ «Райффайзен Банк» банківська картка ім`я ОСОБА_1 не видавалася, що спростовує доводи позивача про те, що на виконання умов договору про надання фінансового кредиту №97525 від 10 грудня 2019 року відповідачу був наданий ТОВ «Займер» кредит у розмірі 2 000 грн.
Зважаючи на те, що всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» не довів належними, достатніми та достовірними доказами обставин, які мають значення для справи, а саме факт надання відповідачу та отримання ним кредитних коштів, на що позивач посилався як на підставу своїх вимог, тому колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення позову у цій справі відсутні.
Оскільки апеляційним судом у цій справі відмовлено у позові за необґрунтованістю позовних вимог, тому сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною відповідача, у даному випадку не застосовується.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції у цій справі з підстав, передбачених ч. 1 ст. 376 ЦПК України, належить скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу». Зважаючи на наведене, апеляційна скарга представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підлягає задоволенню. 
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з частинами 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд цій справі оскаржуване рішення суду скасовує та ухвалює нове судове рішення, тому відповідно до наведених положень ЦПК України суд змінює розподіл судових витрат. 
У зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу», з нього на користь відповідача ОСОБА_1 відповідно до ст. 141 ЦПК України належить стягнути сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір у розмірі 1 382 грн 54 коп.
Керуючись статтями 268, 367-369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 вересня 2025 року у цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.
В позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кеш Ту Гоу» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кеш Ту Гоу» на користь ОСОБА_1 сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір у розмірі 1 382 (одна тисяча триста вісімдесят дві) гривні 54 (п`ятдесят чотири) копійки.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий-суддя

Судді: