ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

02 лютого 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/7657/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),
суддів: Добродняк І.Ю., Суховарова А.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Міністерства оборони України
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 листопада 2025 року (суддя І.В. Новікова) у справі № 280/7657/25 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, у якому просив:
визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 18.09.2025 №57/в, в частині відмови позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 300 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на 1 січня 2024 календарного року;
зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у розмірі 300 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2024 року, в якому вперше встановлено ІІ групу інвалідності, яка настала внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, відповідно до вимог Закону №2011-ХІІ та Порядку №975 від 25.12.2013. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням МОУ від 18.09.2025 позивачу протиправно відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги у розмірі 300 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на 1 січня 2024 року. Позивач вважає безпідставними посилання відповідача на те, що оскільки йому вперше інвалідність встановлено 05.11.1987, але на цю дату прожитковий мінімум для працездатних осіб законодавством не встановлювався, то відповідно неможливо здійснити розрахунок та призначення допомоги. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 06 листопада 2025 року адміністративний позов задоволено частково:
- визнано протиправним та скасовано рішення Міністерства оборони України, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 18.09.2025 №57/в, в частині відмови позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 300 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на 1 січня 2024 календарного року;
- зобов`язано Міністерство оборони України призначити позивачу одноразову грошову допомогу у розмірі 300 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2024 року, в якому вперше встановлено ІІ групу інвалідності, яка настала внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, відповідно до вимог Закону №2011-ХІІ та Порядку №975 від 25.12.2013. 
В задоволенні решти вимог – відмовлено.
Судом першої інстанції зазначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 Закону).
Доводи відповідача про те, що розмір ОГД має визначатися з прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 1987 року, суд вважав безпідставними, адже встановлення інвалідності позивачу у 1987 році та у 2024 році обумовлено різними підставами та різними ушкодженнями здоров`я.
Суд звернув увагу, що встановлення позивачу інвалідності у 2024 році за рішенням МСЕК обумовлено саме пораненням отриманим у квітні 2024 року.
За таких обставин, право на отримання ОГД на підставі приписів Закону №2011-XII виникло у позивача саме у 2024 році, на підставі довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААГ №480953.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач має право на отримання ОГД в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, а саме на 1 січня 2024 року.
Суд врахував, що МОУ лише вирішує питання про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, в свою чергу її виплата здійснюється уповноваженим органом, яким направлено відповідні документи на розгляд Міноборони після прийняття відповідного рішення.
Відтак, суд вказав, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Міністерства оборони України подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник вказує, що позивачу при первинному огляді МСЕК у 1987 році було встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби. У подальшому, при повторному огляді МСЕК 10.12.2024 позивача визнано особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини. Зауважує, що законом передбачена одноразова грошова допомога, яка відповідно не може бути багаторазовою, її виплата розпочинається від моменту первинної втрати працездатності/встановлення інвалідності, а далі відбувається доплата допомоги, у разі встановлення вищої групи інвалідності або зміни її причинного зв`язку, але виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб на день первинного встановлення інвалідності. Вважає, що призначення позивачу одноразової грошової допомоги повинно обраховуватись в розмірах кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність – 1987 рік, але прожитковий мінімум встановлено лише Законом від 15 липня 1999 року. Відтак, скаржник наполягає, що через відсутність акту, який визначає розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1987 рік, призначити позивачу одноразову грошову допомогу неможливо. 
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що у період з березня 2022 року по грудень 2024 року позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
30.04.2024 під час захисту Батьківщини, при виконанні бойового завдання у складі підрозділу військової частини НОМЕР_1 на підставі бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 25.04.2024 №1626дск, в районі півн. захід. окол. населеного пункту Кислівка, Куп`янського району, Харківської області, отримав мінно-вибухову травму; вогнепальне осколкове сліпе поранення лівого плеча та обох нижніх кінцівок, що підтверджується Довідкою про обставини травми №1565/1884 від 10.05.2024.
Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ №480953 позивачу під час повторного огляду 10.12.2024 безстроково встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку з травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини.
В липні 2025 року позивач звернувся до комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, з метою виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини.
Рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, яке оформлено протоколом від 18.07.2025 №57/в, позивачу, який є особою з інвалідністю II групи внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги.
Вважаючи рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.
Закон України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно ст.16 цього Закону одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону визначає, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Згідно ст.16-2 Закону №2011 одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі  400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
Пункт 4 статті 16-3 Закону №2011 передбачає, якщо військовослужбовцю, військовозобов`язаному, резервісту або особі, звільненій з військової служби, після первинного встановлення інвалідності під час наступного огляду (переогляду) буде встановлено вищу групу інвалідності або змінено її причинний зв`язок, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата здійснюється з урахуванням раніше виплачених сум (у тому числі внаслідок різних, не пов`язаних між собою, захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв).
У разі встановлення більшого ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності у відсотках чи зміни його причинного зв`язку, що дає право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата допомоги здійснюється з урахуванням раніше виплачених сум (крім випадків поранення, травми, контузії, каліцтва, отриманих у різний період часу, за якими виплата допомоги здійснюється окремо, без урахування раніше виплачених сум).
У разі якщо під час первинного огляду було встановлено ступінь втрати працездатності без установлення інвалідності у відсотках, а під час наступного огляду (переогляду) встановлено інвалідність, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється з урахуванням раніше виплачених сум (у тому числі внаслідок різних, не пов`язаних між собою, захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв). 
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975.
Відповідно до положень п.3 цього порядку днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи або довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду/оцінювання, зміни групи інвалідності чи причинного зв`язку - дата, зазначена у витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи/довідці медико-соціальної експертної комісії про повторне встановлення інвалідності або відомості з електронної системи щодо оцінювання повсякденного функціонування особи.
Зі змісту матеріалів справи вбачається, що згідно довідки сер.ВТЕ-27 №066048 лікарсько-трудової експертної комісії від 05.11.1987 позивачу встановлена вперше ІІ група інвалідності внаслідок травми, отриманою під час виконання обов`язків військової служби.
Згідно довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААГ №480953 позивачу під час повторного огляду 10.12.2024 безстроково встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку з травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини.
Колегія суддів встановила, що 30.04.2024 під час захисту Батьківщини, при виконанні бойового завдання у складі підрозділу військової частини НОМЕР_1 на підставі бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 25.04.2024 №1626дск, в районі півн. захід. окол. населеного пункту Кислівка, Куп`янського району, Харківської області, позивач отримав мінно-вибухову травму; вогнепальне осколкове сліпе поранення лівого плеча та обох нижніх кінцівок , що підтверджується Довідкою про обставини травми №1565/1884 від 10.05.2024.
Відповідно до свідоцтва про хворобу №367 діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання, поранення, контузії, каліцтва: Наслідки мінно-вибухової травми 30.04.2024, наслідки поєднаного вогнепального поранення голови та кінцівок, сліпого поранення лівої щоки з наявністю стороннього тіла 3-4 мм металевої щільності, сліпого поранення лівого передпліччя, сліпих поранень нижніх кінцівок з крайовим пошкодженням лівої стегнової артерії, турнікетного синдрому лівої нижньої кінцівки на рівні верхньої третини стегна (15 годин), наслідки операцій: 30.04.2024 фасціотомія лівого стегна та гомілки, ушиванння пошкодження лівої стегнової артерії; 01.05.2024 ампутація нижньої кінцівки на рівні верхньої третини стегна; 15.05.2024 ревізія та дренування флегмони кукси лівого стегна, дебридмент та іригація; 30.05.2024 етапна хірургічна обробка рани, закриття кукси лівого стегна, накладання вторинних ранніх швів у вигляді ампутаційної кукси лівої нижньої кінцівки на рівні верхньої третини стегна (Т93.6). Травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини. Довідка про обставини (поранення, контузії, каліцтва) №1565/1884 від 10.05.2024 за підписом командира військової частини НОМЕР_1 . За наказом МОЗ від 04.07.2007 №370 за характером ушкодження, поранення, травма відноситься до категорії тяжких.
Отже, встановлення позивачу інвалідності у 2024 році за рішенням МСЕК обумовлено саме пораненням отриманим у квітні 2024 року у складі підрозділу ВЧ НОМЕР_1 .
Колегія суддів зауважує, що положення пункту 4 статті 16-3 Закону №2011 стосуються питання виплати одноразової грошової допомоги через одне й те ж ушкодження здоров`я, а не внаслідок різних. 
Приписи Закону №2011 та №975 не передбачають, що отримання особою одного ушкодження здоров`я впливає на питання призначення їй одноразової грошової допомоги через отримання іншого (другого) ушкодження здоров`я, адже такі ушкодження є різними і кожне з них є самостійною підставою для отримання одноразової грошової допомоги.
Такий висновок відповідає позиції Верховного Суду, висловленій у постановах від 19 вересня 2022 року по справі № 240/8578/20 та від 26 квітня 2023 року по справі № 520/12925/2020.
Апеляційний суд зазначає, що різні ушкодження здоров`я у 1987 році та 2024 році стали підставою для встановлення позивачу інвалідності, тому положення пункту 4 статті 16-3 Закону №2011 в спірному випадку не застосовуються, а доводи скаржника про те, що призначення позивачу одноразової грошової допомоги повинно обраховуватись в розмірах кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність – 1987 рік, є безпідставними та суперечать ст.16-2 Закону №2011.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач має право на отримання ОГД в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, а саме на 1 січня 2024 року, а тому наявні підстави визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 18.09.2025 №57/в, в частині відмови позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 300 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на 1 січня 2024 календарного року. 
Передбачені ст.317 КАС України підстави для зміни або скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 листопада 2025 року у справі № 280/7657/25 – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 02.02.2026

Головуючий - суддя Я.В. Семененко 

суддя І.Ю. Добродняк 

суддя А.В. Суховаров