ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

20 січня 2026 року міста Київ 
Справа № 369/23011/25
Провадження № 33/824/1012/2026
Київський апеляційний суд у складі судді Желепи О.В. розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану захисником - адвокатом Ткаленко Анною Володимирівною, на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 грудня 2025 року (суддя Патієвич А.Б.)
у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП

ВСТАНОВИВ 

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 524780, 27.11.2025, о 04 год. 35 хв, в с. Стоянка, траса М06 22 км, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки зі згоди водія із застосуванням технічного приладу Alkotest Drager 6810 A RBL-0808, результат 1,70 проміле, що зафіксовано на технічний засіб відеозапису, а саме нагрудний реєстратор MOTOROLA VB 400 № 470310 та підтверджується тестом № 2461 від 27.11.2025.
Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху і вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Києво-Святошинський районний суд Київської області постановою від 15 грудня 2025 року ОСОБА_1 визнав винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та наклав адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1 тисячі н.м.д.г. - 17 000 гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнув з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605,60 грн.

Не погодившись з такою постановою, захисник ОСОБА_1 - адвокат Ткаленко А.В. 24 грудня 2025 року подала через Києво-Святошинський районний суд Київської області апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушенням судом норм матеріального й процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що зібрані працівниками поліції докази за своєю суттю залишають місце сумнівам, а тому не узгоджуються зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом». 

У судовому засіданні захисник ОСОБА_1 - адвокат Ткаленко А.В. апеляційну скаргу підтримала, просила задовольнити. Додатково подала суду доповнення до апеляційної скарги, доповнивши її доводами щодо відсутності законної підстави для зупинки ТЗ під керуванням ОСОБА_1 та не зазначення в протоколі ознак алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 .

Заслухавши пояснення захисник ОСОБА_1 - адвоката Ткаленко А.В., дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги з урахуванням доповнень до неї, перевіривши законність та вмотивованість постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної постанови з огляду на таке. 

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Відповідно до приписів ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин. Учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.
Згідно з ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.
Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими (п. 1.3); особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9); водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п. 2.9. «а»).
Статтею 130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що його вина підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 27.11.2025 серії ЕПР1 № 524780; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, направленням на медичний огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, чеком з приладу Alkotest Drager 6810, направленням на медичний огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, рапортом поліцейського, відеозаписом від 27.11.2025..
Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи, а також підтверджуються належними та допустимими доказами, що містяться у матеріалах справи.

Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. 
Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння в апеляційній скарзі не заперечується, а тому апеляційний суд вважає такий факт доведеним та неспростованим і в цій частині постанову суду першої інстанції не переглядає.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що зібрані у справі докази вини ОСОБА_1 не доводять її за стандартом «поза розумним сумнівом», оскільки залишають місце для таких сумнівів. Проте погодитися із такими доводами апеляційний суд не може та відхиляє їх як безпідставні та необґрунтовані з огляду на таке.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Головним чином апеляційний суд виходить із того, що стороною захисту не продемонстровано того «розумного сумніву» у винуватості ОСОБА_1 , зокрема не надано своєї версії щодо обставин, які зафіксовані у протоколі серії ЕПР1 № 524780 від 27.11.2025.
Зокрема, сторона захисту не пояснює чому результат огляду на стан сп`яніння за допомогою алкотестера «Драгер» становить 1,70 проміле при допустимих 0,2, а також чому ОСОБА_1 у всіх документах (протокол, 2 акти огляду, направлення, розписка про відсторонення від керування ТЗ) поставив свій підпис без будь-яких зауважень, чим фактично погодився зі змістом зафіксованих у ній відомостях (наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння - виражений запах алкоголю з порожнини рота, порушена координація рухів, порушення морви; перебування його в стані алкогольного сп`яніння).
Установлення вказаних обставин позбавляє суд розумних сумнівів у тому, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Посилання в апеляційній скарзі на правові висновки Верховного Суду, а також рішення Європейського суду з прав людини є формальними, оскільки не узгоджуються із доводами апеляційної скарги. Зазначені висновки апеляційним судом враховуються, водночас не свідчать про обґрунтованість доводів апеляційної скарги.

Доводи про безпідставність зупинки ТЗ під керуванням ОСОБА_1 є неспроможними, оскільки вирішення питання щодо обґрунтованості дій працівників поліції в цій частині виходить за межі розгляду справи про адміністративне правопорушення. Водночас способами, визначеними чинним законодавством, зокрема, звернення з дисциплінарною скаргою до керівництва поліції для проведення службової перевірки або до правоохоронних органів, в порядку КПК України, а також до суду адміністративної юрисдикції, з позовом щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності працівників поліції, як суб`єктів, що наділені владними повноваженнями, ОСОБА_1 не звертався. Унаслідок цього, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави сумніватися у законності та неупередженості дій працівників поліції. 

Необґрунтованими є також доводи про неясність змісту протоколу через не зазначення в ньому ознак алкогольного сп`яніння, оскільки такі зафіксовані у відповідному акті огляду, що підписаний ОСОБА_1 , а також на відеозаписі, що долучений до матеріалів справи. 

Інших доводів апеляційна скарга не містить, законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовує, розумних сумнів щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не викликають, порушень щодо порядку отримання доказів, що містяться в матеріалах справи не наводять, що в сукупності свідчить про формальність доводів апеляційної скарги, спрямованих на уникнення адміністративної відповідальності при змістовній згоді із результатами провадження у справі.
Апеляційний суд наголошує, що відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
За таких обставин, змістовне визнання скаржником факту керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що також підтверджується головним чином відеозаписом з нагрудної камери поліцейського та чеком з приладу «Драгер», вже утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому твердження апелянта не спростовують та не заперечують такої кваліфікації його дій.
Відповідно до вимог статей 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у статтях 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності. 
Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. 
Вказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції були дотримані, а висновок суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є правильним, оскільки він відповідає обставинам справи та наявним у матеріалах справи доказам. 
Згідно з положеннями статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 
1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 
2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 
3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 
4) змінити постанову. 
За таких обставин апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржувана постанова залишається без змін.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, Київський апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану захисником - адвокатом Ткаленко Анною Володимирівною, - залишити без задоволення. 
Постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 грудня 2025 року - залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя О. В. Желепа