КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2026 року м. Кропивницький Справа № 340/7477/25

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді В.В. НАУМЕНКА, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу 
за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_1 )
до відповідача: Кропивницької митниці (вул. Лавандова, б. 27Б, м. Кропивницький, 25030, ЄДРПОУ 44005668)
ВСТАНОВИВ:
Позивач, через уповноваженого представника, звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Кропивницької митниці від 21.10.2025 року №UA901000202536 та №UA901000202537.
В обґрунтування вимог позивач зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем за результатами документальної планової виїзної перевірки позивача на підставі акту, є протиправними та необґрунтованими, оскільки перевірку було проведено на підставі листа Рівненської митниці від 24.03.2025 № 7.13-1/19-02/7-19/1902, виданого на підставі листа Литовської Генеральної прокуратури без офіційного перекладу. 
Ухвалою суду від 10.11.2025 року відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та встановлено строки для вчинення процесуальних дій (а.с. 26). 
Ухвалою від 14.11.2025 року суд відмовив у задоволенні клопотання представника Кропивницької митниці щодо розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 35).
Представником відповідача надано до суду відзив на позовну заяву, в якому пояснює, що при винесенні оскаржуваний рішень Кропивницька митниця діяла у межах та на підставі нормативних документів та визначених повноважень, тому вимоги позивача є необґрунтованими, просить відмовити у задоволенні позову (а.с. 38-62).
Позивач подав відповідь на відзив, за змістом якої наполягає на задоволенні позовних вимог у повному обсязі, також просив вирішити питання щодо розподілу судових витрат (а.с. 63-70).
Інших заяв по суті справи на адресу суду не надходило. 
Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Кропивницькою митницею 30.09.2025 року складено Акт №15/25/7.22-19/2685223342 документальної невиїзної перевірки дотримання вимог законодавства України з питань митної справи при митному оформленні товару за МД від 22.09.2020 №UA204020/2020/241513, на підставі якого за результатами перевірки правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів, з урахуванням отриманих від компетентного органу Литовської Республіки копій документів, Кропивницькою митницею через порушення п.2 ч.2 ст.52, п.5 ч.10 ст.58, ч.1 та ч.8 ст.257 на підставі ст.55 Митного кодексу України, відповідно до ч.12 ст.354 Митного кодексу України під час перевірки правильності визначення митної вартості товару після його випуску прийнято рішення щодо визначення у МД від 22.09.2020 №UA204020/2020/241513 митної вартості товару «Легковий автомобіль, бувший у використанні марка - VOLKSWAGEN, модель - CC, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , календарний рік виготовлення - 2012, модельний рік випуску - 2013, об`єм двигуна-1984 см3, тип двигуна - бензиновий, номер двигуна - немає даних, кількість місць включаючи водія - 5, тип кузова - седан, колісна формула - 4х2, призначений для доріг загального користування», в розмірі 203 901,91 грн. (135 370,56 грн. + 68 531,35 грн.).
Порушення п.2 ч.2 ст.52, п.5 ч.10 ст.58, ч.1 та ч.8 ст.257 Митного кодексу України призвело до заниження податкових зобов`язань платника податків по сплаті мита на транспортні засоби та шини до них, що ввозяться на територію України фізичними особами та спричинило порушення п.190.1 ст.190 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, в частині визначення бази оподаткування товару.
Згідно з положенням п.190.1 ст.190 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (далі Податкового кодексу України), базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.
Встановлені порушення призвели до заниження податкових зобов`язань по сплаті митних платежів на загальну суму 16 063,97 грн, в тому числі:
5 019,99 грн, - мито на транспортні засоби та шини до них, що ввозяться на територію України фізичними особами (код платежу 121),
11 043,98 грн, - податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України фізичними особами (код платежу 128).
Згідно з відомостями, поданими до митного оформлення б/н, ОСОБА_1 про транспортні витрати від 21.09.2021 б/н, витрати на доставку автомобіля до кордону України склали 500 дол. США (14 101,100 грн.), із них:
. 250 дол. США - доставка морським транспортом;
. 150 дол. США - доставка автомобільним транспортом (вартість пального 75 дол. США, експлуатаційні витрати 25 дол. США заробітна плата та добові водія 50 дол. США);
. 100 дол. США - витрати на складі.
З урахуванням заявлених відомостей про вартість товару та вартість транспортних витрат, митна вартість товару становила 153 701,99 грн. (135 370,56 грн + 4 230,33 грн + 14 101,10 грн).
Разом з тим, листом Рівненської митниці від 24.03.2025 №7.13-1/19-02/7-19/1902 до Кропивницької митниці скеровано матеріали Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Рівненській області від 06.09.2023 №9705/24-2023 та копію листа Генеральної прокуратури Литовської Республіки від 22.02.2022 №ТР-08-00367-21 з матеріалами щодо надання фірмою UAB «Rolidas» (Республіка Литва) послуг з перевезення транспортних засобів (придбаних, перевезених) з території США в період з 01.01.2020 по 30.11.2020, в тому числі автомобіля марки VOLKSWAGEN, модель - CC, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , митне оформлення якого здійснено за МД від 22.09.2020 №UA204020/2020/241513.
Відповідно до інформації, отриманої від Генеральної прокуратури Литовської Республіки з копіями документів (виписки про рух коштів по рахунку № НОМЕР_3 , відкритому в банку «Siauliu» на ім`я UAB «Rolidas», j/k 304231840, за період з 01.01.2020 по 30.11.2020, яка надана листом «SIAULIU BANKAS» від 18.10.2021 №5-21-15967-с), встановлено невідповідність відомостей про вартість послуг на доставку товару у міжнародному сполученні, що в них містяться, відомостям, поданим до митного оформлення на території України.
З урахуванням встановлених розбіжностей, Кропивницькою митницею рекомендованим листом із повідомленням про вручення гр. ОСОБА_1 надіслано запит від 29.04.2025 №7.22-1/19-02/10/1442 про надання пояснень та документального підтвердження щодо невідповідності даних про витрати на транспортування товару, заявлених під час митного оформлення товару за митною декларацією від 22.09.2020 №UA204020/2020/241513 (500 дол. США), та фактичними витратами, понесеними у зв`язку із ввезенням автомобіля марка VOLKSWAGEN, модель - CC, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 на митну територію України, інформація про які міститься в наданих документах компетентного органу Литовської Республіки (6058 дол. США+1172 дол. США), вказані витрати були сплачені ОСОБА_2 і ОСОБА_3 .
Відповідно до наданих на офіційну електронну адресу Кропивницької митниці гр. ОСОБА_2 пояснень від 07.05.2025, сума 6 058 дол. США була сплачена за придбання автомобіля марка VOLKSWAGEN, модель CC, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на аукціоні у США, а також за супутні витрати, які включають організацію купівлі, зберігання, оформлення документів тощо.
Пояснює, що сума 1172 дол. США була сплачена окремо за транспортування автомобіля до території України та супровідні логістичні послуги.
Також гр. ОСОБА_1 не скористалася своїми правами щодо надання пояснень, документів і відомостей з питань проведення перевірки, про які їй було повідомлено листом Кропивницької митниці від 09.09.2025 №7.22-1/19-02/10/3064.
Позивачу були направлені податкові повідомлення - рішення від 21.10.2025 року №№ UA901000202536 та UA901000202537, за якими Позивачу донараховано грошові зобов`язання на суму 18824,97 грн. 
Вважаючи рішення відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.
Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України №4495-VІ від 13.03.2012 року (надалі - МК України).
За приписами частини 1 статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Згідно частини 1 статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію..
Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (частина 1 статті 257 МК України).
Відповідно до частини 6 статті 257 МК України умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 МК України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частинами 1, 2 статті 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Згідно частини 1 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Частиною 4 статті 58 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частини 5 статті 58 МК України).
За змістом частини 2 статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Пункт 2 частини 2 статті 52 Митного кодексу України передбачає, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Згідно з частини 4 статті 58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована у разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Згідно з пункту 5 частини 10 статті 58 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, а саме: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.
До митної вартості не включаються витрати на транспортування після ввезення, за умови їх виділення з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, що документально підтверджені та які піддаються обчисленню
Згідно з положенням п.190.1 ст.190 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (далі Податкового кодексу України), базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.
З матеріалів справи вбачається, що встановлені відповідачем порушення призвели до заниження податкових зобов`язань по сплаті митних платежів на загальну суму 16 063,97 грн, в тому числі:
5 019,99 грн, - мито на транспортні засоби та шини до них, що ввозяться на територію України фізичними особами (код платежу 121),
11 043,98 грн, - податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України фізичними особами (код платежу 128).
Також, у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей, зокрема, щодо країни походження, при ввезенні (пересиланні) на митну територію України, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган самостійно визначає базу оподаткування та податкові зобов`язання платника на підставі відомостей, зазначених у таких документах, безвідносно до завершення митного оформлення товарів та їх випуску.
Наведене правозастосування відповідає правовій позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 05.06.2024 у справі № 380/2397/22.
У відповідності до пунктів 1, 2 статті 33 Протоколу І подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватися у довільному порядку або тоді, коли митні органи країни імпорту мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цього Протоколу. З метою реалізації положень пункту 1 цієї статті митні органи країни імпорту повинні повернути сертифікат з перевезення товару EUR.1 та інвойс, якщо він був поданий, декларацію інвойс або копії цих документів митним органам країни експорту, вказавши, якщо це доречно, причини запиту. Будь-які отримані документи й інформація, що вказують на недостовірність інформації, наведеної в підтвердженні походження, повинні бути передані на підтримку запита про перевірку.
Отже, положення норм, які встановлюють вимоги до запиту митного органу країни імпорту, не визначають обов`язкових умов щодо його оформлення в частині обґрунтування сумнівів, що виникли у контролюючого органу, а носять диспозитивний характер.
На переконання суду, підтвердження за встановленої процедури невідповідності витрат, заявлених до митного оформлення (500 дол. США) витратам, фактично понесеним у зв`язку із ввезенням автомобіля на митну територію України, інформація про які міститься в наданих документах компетентного органу Литовської республіки (6058 дол. США + 1172 дол. США), є підставою для прийняття контролюючим органом відповідних рішень.
Позивачем не спростовано встановлені обставини справи.
Частинами першою та другою статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Аналізуючи оскаржуване рішення, суд вказує, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до частини другої статті 2 КАС України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01.07.2003, яке, відповідно до ч. 1статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.
При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само, недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.
Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.
Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.
Судом встановлено, що відповідачем правомірно прийнято спірні податкові повідомлення-рішення про донарахування позивачу грошових зобов`язань зі сплати мита на товари, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач довів, що діяв в межах повноважень та в спосіб, передбачений законом.
Таким чином, перевіривши обґрунтованість основних доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд уважає, що у задоволенні позову належить відмовити.
Підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України відсутні.
Керуючись статтями 77-79, 90, 132, 134, 139, 243-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд,-
ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського 
окружного адміністративного суду В.В. НАУМЕНКО