П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/13113/23	

Перша інстанція: суддя Мороз А. О.,
повний текст судового рішення
складено 12.11.2025, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Джабурія О.В.
суддів - Вербицької Н.В.
- Кравченка К.В.
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор» про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 березня 2024 року задоволено позов ОСОБА_1 до Державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор», в якому суд вирішив:
- визнати протиправними дії Державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор» щодо ненарахування та невиплати в повному обсязі ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі 30 000 грн. за березень, квітень та травень 2022 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;
- зобов`язати Державну установу «Миколаївський слідчий ізолятор» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, встановлену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за березень, квітень та травень 2022 року в розмірі 30 000 грн. щомісячно, з урахуванням вже виплачених сум;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1 073,60 грн.
Рішення суду набрало законної сили 01.05.2024 року.
08.05.2024 року судом виготовлені виконавчі листи у справі.
27.10.2025 року представник позивача подав заяву про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду від 22.03.2024 року, яка мотивована тим, що відповідачем не нараховано та не виплачено додаткову винагороду.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2025 року у задоволенні заяви представника позивача про встановлення судового контролю, відмовлено.
Не погодившись з ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2025 року, ОСОБА_1 через свого представника Мандрика Владислава Володимировича подала апеляційну скаргу. Апелянт просить задовольнити повністю апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2025 року у справі 400/13113/23; скасувати повністю вищевказану ухвалу суду та направити справу №400/13113/23 для продовження розгляду до Миколаївського окружного адміністративного суду. Апелянт вважає, що ухвала суду від 12.11.2025 року не ґрунтується на засадах верховенства права, є незаконною і необґрунтованою, а також не відповідає завданню адміністративного судочинства. Як зазначає апелянт у позивача закінчились шляхи реалізації свого права на отримання додаткової грошової винагороди, оскільки відповідач безпідставно ухиляється від виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.03.2024 року у справі №400/13113/23. Саме тому, позивач вважав за необхідне звернутися до суду із заявою про встановлення судового контролю. 

Відповідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
За правилами частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до вимог ч.2 ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, установлену законом.
Аналогічні положення містяться у статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, а також статтями 14 та 370 КАС України.
Слід зазначити, що КАС України передбачає декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення та, за наслідками розгляду даного звіту, як один з можливих варіантів - накладення штрафу (ч.1-8 ст.382 КАС України).
Статтею 382 КАС України встановлено спосіб здійснення судового контролю за виконанням судового рішення. Зокрема, відповідно до частин першої, другої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. 
З аналізу зазначених норм законодавства вбачається, що стаття 382 КАС України надає право суду, який ухвалив відповідне судове рішення, з метою забезпечення його належного виконання, застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати до суду звіт про виконання такого судового рішення у строк, встановлений судом, розгляду поданого звіту про виконання судового рішення, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.
Для застосування наведених процесуальних заходів повинні існувати відповідні правові підстави. Зокрема, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати до суду звіт про виконання судового рішення у порядку статті 382 КАС України може слугувати наявність у суду об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю судове рішення залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.
Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі №0640/3719/18 та від 11 червня 2020 року у справі №640/13988/19.
Колегія суддів вважає за необхідне вказати, що головна мета судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах полягає, насамперед, у реалізації основних завдань адміністративного судочинства при здійсненні адміністративними судами правосуддя, оскільки воно не обмежується ухваленням судового рішення, а також передбачає його виконання.
При цьому аналіз норми статті 382 КАС України у її системному взаємозв`язку з нормами статті 372 КАС України дозволяє стверджувати, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах може здійснюватися за наявності для цього підстав, зокрема у випадку, якщо:
- рішення суду ще не виконано, у тому числі у порядку його примусового виконання;
- існує обґрунтований і підтверджений доказами ризик його невиконання;
- існують підтверджені доказами обставини, які ставлять під сумнів виконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, або дають підстави вважати, що:
- загальний порядок виконання судового рішення не дав очікуваного результату,
- або що відповідач (його правонаступник) створює перешкоди для виконання такого рішення, має намір ухилення від цього обов`язку.
Згідно з вимогами ч.4 ст.372 КАС України, примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.
З вищезазначеного слідує, що рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, але його виконання забезпечується, у першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».
Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 18.12.2019 року у справі № 826/9960/15 дійшла наступного висновку: « ... Водночас Велика Палата Верховного Суду наголошує, що завершальною стадією судового провадження і примусовим виконанням судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) є виконавче провадження (стаття 1 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження»; далі - Закон №1404-VIII).
При цьому в разі невиконання судових рішень у добровільному порядку приписами Закону №1404-VIII урегульований порядок дій та заходів, що спрямовані на примусове виконання таких рішень.
Відповідно до частини восьмої статті 382 КАС України судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу, якою визначено особливості провадження у справах з приводу оскарження рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.».
Статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
Положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Як вбачається з матеріалів справи, 10.09.2024 року старшим державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Педь Альоною Іванівною, відкрито виконавче провадження №75997658 з примусового виконання виконавчого листа у справі №400/13113/23.
Колегія суддів зазначає, що апелянт, стверджуючи про умисне невиконання відповідачем рішення суду від 22.03.2024 року, не надав судам першої та апеляційної інстанцій доказів відсутності результату по завершенню процедури примусового виконання рішення суду.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що звернення із заявою в порядку ст.382 КАС України до суду є передчасним, оскільки повнота та правомірність виконання рішення суду в порядку Закону України «Про виконавче провадження» першочергово підлягає контролю зі сторони державного виконавця.
Наведене свідчить про існування у позивача можливості отримати реальне виконання судового рішення у межах процедури виконавчого провадження, у тому числі, шляхом застосування державним виконавцем примусових заходів, визначених Законом України «Про виконавче провадження».
Крім того, 29.04.2025 року Департаментом з питань виконання кримінальних покарань розглянуто адвокатський запит від 15.04.2025 року стосовно виконання рішення суду від 22.03.2024 року у справі №400/13113/23 та відповідно до інформації, наданої державною установою Миколаївський слідчий ізолятор листом від 24.04.2025 року №20/9-3694 вбачається, що ними вживаються заходи з метою виконання рішення суду, а саме: листом державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор» від 07.05.2024 року повідомлено Департамент щодо необхідності збільшення кошторисних призначень та фінансування видатків за КПКВ 3601020 «Виконання покарань установами і органами Державної кримінально-виконавчої служби України» КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки», зокрема, на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.03.2024 року у справі №400/13113/23 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168, за результатами розгляду якого Департаментом листом від 02.07.2024 року до Міністерства юстиції України направлено потребу в додаткових коштах.
Водночас, у 2024 році від Міністерства юстиції України кошти на вказану потребу для виконання вказаного рішення на баланс державної установи Миколаївський слідчий ізолятор не надходили.
Також, Департаментом листом від 18.04.2025 року повторно скеровано потребу до Міністерства юстиції України за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» для виплати коштів на виконання судових рішень.
Отже, з відповіді відповідача не вбачається ухилення від виконання судового рішення та/або відсутність у нього наміру його виконувати.
Крім того, колегія суддів також зауважує, що відповідач не є розпорядником бюджетних коштів першого рівня та вживає заходи на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.03.2024 року у справі №400/13113/23.
Враховуючи викладене, оскільки апелянтом не доведено, що за відсутності застосування заходів судового контролю судове рішення залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль, а також враховуючи, що позивач скористався правом на звернення вказаного рішення до примусового виконання, колегія суддів погоджується зі висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для встановлення судового контролю в порядку ст.382 КАС України.
Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до вимог ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 241, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, -
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2025 року - без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		О.В. Джабурія	
Судді	  	Н.В. Вербицька   К.В. Кравченко