ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 січня 2026 р. 	Справа № 480/5096/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 16.07.2025, головуючий суддя І інстанції: О.В. Соп`яненко, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40602, по справі № 480/5096/25
за позовом Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України 
до  ОСОБА_1   
про стягнення коштів,
ВСТАНОВИВ:
Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі – позивач, ВЧ НОМЕР_1 ) звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , відповідач), в якому просила суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ВЧ НОМЕР_1 суму заборгованості у розмірі 60 606,00 грн.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 16.07.2025 по справі №480/5096/25 позовну заяву ВЧ НОМЕР_1 до ОСОБА_1 повернуто позивачу.
Не погодившись з вказаною ухвалою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 16.07.2025 по справі № 480/5096/25 скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що вирішуючи питання дотримання позивачем строку звернення до суду в даному випадку слід застосовувати приписи абз. 2 ч. 2 ст. 122 КАС України, якими передбачено, що для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Стверджує, що оскільки факт повторної (помилкової) сплати позивачу компенсації за невикористану відпустку як учаснику бойових дій було встановлено в ході проведення аудиту ВЧ НОМЕР_1 (аудиторський звіт від 20.05.2025 №11-25), то саме з цього часу слід обраховувати строк на звернення до суду. 
Також посилаючись на ст. 12 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдані державі», вказує, що звернення до суду з позовною заявою для відшкодування шкоди, завданої державі після звільнення особи зі служби, відбувається тільки після відмови особи від її добровільного відшкодування. Так, апелянт зазначив, що з метою добровільного відшкодування державі завданих збитків та досудового врегулювання спору, позивачем було надіслано відповідачу лист-претензію від 08 липня 2025 року вих. № 6/11/12-1212-2025. Крім того, представники фінансової служби ВЧ НОМЕР_1 неодноразово звертались до ОСОБА_1 по номеру телефону НОМЕР_2 , однак отримували відмову у добровільному поверненні коштів. Відповідач на вказаний лист відповіді не надав, кошти не відшкодував, тому, ВЧ НОМЕР_1 змушена була звернутися до суду за захистом прав та інтересів держави, яку вона представляє.
Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Під час апеляційного провадження встановлено, що ухвалою суду від 30.06.2025 позовну заяву залишено без руху, у зв`язку з необхідністю надання суду заяви про поновлення строку звернення до суду.
11.07.2025 представником позивача подано відповідну заяву, яку останній мотивує тим, що факт повторної сплати компенсації за невикористану відпустку як учаснику бойових дій відповідачу - ОСОБА_1 встановлено в ході проведення аудиту позивача від 20.05.2025 № 11-25. Відповідачу направлявся лист з вимогою добровільно повернути грошові кошти, однак він відповіді не надав, кошти не відшкодував.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню місячний строк звернення до суду, встановлений ч. 5 ст. 122 КАС України, який позивачем не дотримано. Наведені позивачем обставини пропуску строку звернення до суду, суд першої інстанції вважав такими, що ґрунтуються на помилковому застосуванні до спірних правовідносин приписів частини 2 статті 122 КАС України, мають суб`єктивний характер та не позбавляли останнього можливості звернутись до суду з даним позовом у встановлений КАС України строк для цієї категорії справ.
Надаючи правову оцінку правильності застосування судом першої інстанції норм процесуального права щодо встановлених обставин справи, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.4 ст. 5 КАС України суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду встановлені статтею 123 КАС України.
Частиною першою вказаної статті визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Відповідно до частини 2 статті 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Як вбачається із заяви позивача, поданої на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, останній зазначив, що факт повторної сплати компенсації за невикористану відпустку як учаснику бойових дій ОСОБА_1 встановлено в ході проведення аудиту військової частини 20.05.2025 №11-25.
В наданій до суду заяві про поновлення строку звернення до суду з позовом у цій справі, а також і в апеляційні скарзі, представник позивача зазначив, що в даному випадку підлягає застосуванню тримісячний строк звернення до суду, визначений частиною 4 статті 122 КАС України.
Щодо вказаної вище позиції апелянта колегія суддів зазначає.
Під час апеляційного розгляду встановлено, що предметом даного позову є стягнення з ОСОБА_1 суми 60 606,00 грн, що утворилася внаслідок здійснення позивачем виплати відповідачу грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій (за 2020-2024 роки) у кількості 168 днів (замість 84 днів), в результаті збою в роботі програмного забезпечення " ІНФОРМАЦІЯ_1 ".
Відповідно до витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 №9 від 07.01.2025 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу. 
15.01.2025 позивачем здійснена виплата грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій (за 2020-2024 роки) у кількості 168 днів (замість 84 днів), що підтверджується довідкою про виконання реєстру зарахування коштів на рахунки одержувачів.
За результатами внутрішнього аудиту ВЧ НОМЕР_1 за період діяльності з 01.01.2024 по 31.03.2025, зафіксованими в аудиторському звіті від 20.05.2025 № 11-25, було встановлено, що ОСОБА_1 у зв`язку зі звільненням з військової служби, було нараховано та виплачено компенсацію за невикористану відпустку, як учаснику бойових дій за задвоєну кількість днів (168 замість 84), що призвело до переплати на суму 60 606,00 грн.
Отже, з наведеного слідує, що про порушення свого права позивач дізнався щонайменше з 20.05.2025 – в день оформлення вказаного аудиторського звіту.
Таким чином, місячний строк звернення до суду сплив 19.06.2025.
Водночас позивач звернувся до суду лише 26.06.2025, що підтверджується, як датою формування позову в системі електронний суд, так і відтиском штампу Сумського окружного адміністративного суду, отже з пропуском строку, встановленого частиною 5 статті 122 КАС України.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що військова служба охоплюється поняттям публічної служби у вжитому в КАС України значенні, а спірні правовідносини щодо стягнення надмірно виплаченої компенсації за невикористану відпустку як учаснику бойових дій охоплюється поняттям проходження публічної служби.
Тобто, у справі, яка переглядається, попри те що позивач є суб`єктом владних повноважень, він, як учасник правовідносин, спір у яких виник у зв`язку з проходженням відповідачем публічної служби, мав звернутися до суду у місячний строк, передбачений частиною 5 статті 122 КАС України.
Розглядаючи дану справу, колегія суддів враховує позицію Верховного Суду викладену у постанові від 24.01.2025 по справі №480/11300/23 стосовно того, що спір у правовідносинах щодо прийняття особи на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, може стати предметом судового розгляду як з ініціативи особи (зазвичай, працівника, кандидата на посаду тощо), так і за позовом суб`єкта владних повноважень (який, як правило, виступає в цих правовідносинах роботодавцем). У такому разі встановлення для учасників одних і тих самих правовідносин різних строків звернення до суду, де суб`єкт владних повноважень матиме для цього тримісячний строк, а особа – строк в один місяць, вочевидь, ставить суб`єкта владних повноважень у переважаюче становище, що не переслідує жодної легітимної мети, порушує принципи рівності, верховенства права та суперечить завданнями адміністративного судочинства.
Враховуючи вище зазначене, колегія суддів вважає правомірними висновки суду першої інстанції, що позивач є суб`єктом владних повноважень, він, як учасник правовідносин, спір у яких виник у зв`язку з проходженням відповідачем публічної служби, мав звернутися до суду у місячний строк, передбачений частиною 5 статті 122 КАС України. Відповідно доводи апеляційної скарги в цій частині є необгрунтованими.
Посилання апелянта на ст. 12 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" колегія суддів вважає безпідставним, оскільки положення зазначеного Закону не підлягає застосуванню до зазначених правовідносин.
Колегія суддів зазначає, що звернення до суду з позовом є способом реалізації права на захист порушених прав і свобод особи, які така особа вважає порушеними у зв`язку з виникненням певних обставин, що впливають на її права. Отже, початок перебігу строку звернення до суду пов`язується саме з виникненням оспорюваних правовідносин, тобто предметом позовних вимог та часом коли особа дізналася або повинна була дізнатися про такі обставини.
Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
Отже, встановлення законом процесуальних строків має на меті дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Статтею 44 КАС України передбачено обов`язок осіб, які беруть участь у справі (учасників справи), добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, щодо дотримання процесуальних строків.
Таким чином, особа, яка має намір подати позов, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту позовної заяви, в тому числі процесуальних строків її подачі.
Водночас, матеріали справи не містять доказів наявності непереборних обставин, що унеможливили своєчасне звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів.
Наведені позивачем обставини пропуску строку звернення до суду ґрунтуються на помилковому застосуванні до спірних правовідносин приписів частини 2 статті 122 КАС України, мають суб`єктивний характер та не позбавляли останнього можливості звернутись до суду з даним позовом у встановлений КАС України строк для цієї категорії справ.
Колегія суддів вважає, що апелянт не навів змістовних і вагомих доводів щодо вчинення ним всіх необхідних і можливих дій, які вказують на бажання реалізувати свої процесуальні права з метою їх захисту в судовому порядку. ВЧ НОМЕР_1 не доведено та не підтверджено доказами, що саме через зазначені ним обставини, останній був позбавлений можливості дотриматись строку, передбаченого частиною 5 статті 122 КАС України. Натомість пропуск строку на звернення до суду через пасивну поведінку позивача щодо реалізації процесуальних прав і небажання їх реалізувати в повній мірі в цьому випадку не є поважною причиною пропуску строку.
Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги дату, коли позивач дізнався про порушення своїх прав (20.05.2025) та дату звернення до суду у даній справі (26.06.2025), з урахуванням приписів частини 5 статті 122 КАС України, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для застосування до позовної заяви ВЧ НОМЕР_1 положень частини 2 статті 123 КАС України.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми процесуального права.
Керуючись ч.4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України - залишити без задоволення.
Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 16 липня 2025 року по справі № 480/5096/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 
Головуючий суддя 		Л.В. Любчич 	
Судді	   	О.А. Спаскін   О.В. Присяжнюк