Справа № 188/789/25
Провадження № 1-кп/188/203/2026 

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року с-ще Петропавлівка
Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 
секретар судового засідання ОСОБА_2 
кримінальне провадження №12025041530000043
обвинувачений:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився с. Петрівка Петропавлівського району Дніпропетровської області, громадянин України, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , не судимий 
у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст. 185, ч.2 ст.197-1 КК України
за участю:
прокурор ОСОБА_4 
обвинувачений ОСОБА_3 
захисник ОСОБА_5 
в підготовчому судовому засіданні 
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до вимог статті 14 Конституції України земля є національним багатством, яке перебуває під особливою охороною держави.
Відповідно до частини 2 статті 54 Земельного кодексу України, навколо історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій, об`єктів культурної всесвітньої спадщини, музеїв просто неба, меморіальних музеїв-садиб, які надані та використовуються для потреб охорони культурної спадщини, пам`яток культурної спадщини, їх комплексів (ансамблів) встановлюються зони охорони пам`яток із забороною діяльності, що шкідливо впливає або може вплинути на додержання режиму використання таких земель
Відповідно до частини 1 статті 79 Земельного кодексу України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Відповідно до частини 3 статті 79 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.
Відповідно до частини 1 статті 150 Земельного кодексу України до особливо цінних земель відносяться землі історико-культурного призначення. 
Відповідно до частини 1 статті 211 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи несуть кримінальну відповідальність за самовільне зайняття земельних ділянок.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.
Відповідно до пункту «а» частини 1 статті 112 Земельного кодексу України, охоронні зони створюються навколо особливо цінних природних об`єктів, об`єктів культурної спадщини, гідрометеорологічних станцій тощо з метою охорони і захисту їх від несприятливих антропогенних впливів.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини» об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність.
Окрім того, вищевказаною нормою законодавства визначено, що нерухомий об`єкт культурної спадщини - об`єкт культурної спадщини, який не може бути перенесений на інше місце без втрати його цінності з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду та збереження своєї автентичності.
Положеннями частини 2 статті 2 Закону визначено, що археологічні об`єкти культурної спадщини – рештки життєдіяльності людини (нерухомі об`єкти культурної спадщини: городища, кургани, залишки стародавніх поселень, стоянок, укріплень, військових таборів, виробництв, іригаційних споруд, шляхів, могильники, культові місця та споруди, їх залишки чи руїни, мегаліти, печери, наскельні зображення, ділянки історичного культурного шару, поля давніх битв, а також пов`язані з ними рухомі предмети), що містяться під земною поверхнею та під водою і є невідтворним джерелом інформації про зародження і розвиток цивілізації.
Відповідно до статті 13 Закону об`єкти культурної спадщини незалежно від форм власності відповідно до їхньої археологічної, естетичної, етнологічної, історичної, мистецької, наукової чи художньої цінності підлягають реєстрації шляхом занесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України за категоріями національного та місцевого значення пам`ятки. Порядок визначення категорій пам`яток встановлюється Кабінетом Міністрів України. Із занесенням до Реєстру на об`єкт культурної спадщини, на всі його складові елементи, що становлять предмет його охорони, поширюється правовий статус пам`ятки.
Відповідно до частини 2 статті 14 Закону об`єкт культурної спадщини до вирішення питання про його реєстрацію як пам`ятки вноситься до Переліку об`єктів культурної спадщини і набуває правового статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини, про що відповідний орган охорони культурної спадщини в письмовій формі повідомляє власника цього об`єкта або уповноважений ним орган (особу). Переліки об`єктів культурної спадщини затверджуються рішеннями відповідних органів охорони культурної спадщини.
Відповідно до пункту 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про охорону культурної спадщини» від 16 грудня 2004 року № 2245-ІV об`єкти, включені до списків (переліків) пам`яток історії та культури республіканського чи місцевого значення відповідно до Закону Української РСР «Про охорону і використання пам`яток історії та культури», до вирішення питання про їх включення (не включення) до Реєстру вважаються пам`ятками відповідно національного чи місцевого значення.
Відповідно до частини 1 статті 3 Закону до спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини належать, зокрема, виконавчий орган сільської, селищної, міської ради.
Відповідно до частини 6 статті 3 Закону, рішення (розпорядження, дозволи, приписи, постанови) органів охорони культурної спадщини, прийняті в межах їхньої компетенції, є обов`язковими для виконання юридичними і фізичними особами.
Відповідно до частини 4 статті 23 Закону відсутність охоронного договору не звільняє особу від обов`язків, що випливають із цього Закону.
Відповідно до частини 7 статті 32 Закону на охоронюваних археологічних територіях, у межах зон охорони пам`яток, забороняються зокрема, ландшафтні перетворення, меліоративні, земляні роботи без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини.
Відповідно до стаття 43 Закону за незаконне проведення археологічних розвідок, розкопок, інших земляних чи підводних робіт на об`єкті археологічної спадщини, а також за умисне незаконне знищення, руйнування або пошкодження об`єктів культурної спадщини чи їх частин винні особи притягаються до кримінальної відповідальності відповідно до закону.
Розпорядженням голови Петропавлівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 05.04.2013 №Р-102-13 «Про визначення категорії земель історико-культурного призначення» визначено, що земельні ділянки, зайняті пам`ятками археології за межами населених пунктів, відносяться до категорії земель історико-культурного призначення.
Відповідно до Переліку пам`яток археології по Петропавлівському району Дніпропетровської області за обліковим №5749 включено могильник курганний, який складається з 3 курганів, які розташовані в с. Василівка Української сільської ради, 3,3 км на північний захід від центру села; 0,75 км на північ від б.Погідня; розташовані купчасто. 
Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 1223886000:04:001:0700 площею 9,5087 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Української сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області на праві приватної власності належить ОСОБА_6 та передана в оренду ОСОБА_7 на підставі договору оренди землі від 15.07.2016 на 10 років.
Згідно технічної документації «По визначенню меж територій пам`яток археології на землях Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області» на земельній ділянці з кадастровим номером №1223886000:04:001:0700, яка перебуває в оренді у ОСОБА_7 , знаходиться об`єкт культурної спадщини – нерухома пам`ятки археології – курган №5749-1 разом з охоронною зоною, в межах земельної частки (паю) площею 0,1931 га.
Натомість, за результатами обстеження встановлено, що охоронна зона кургану №5749-1 в межах земельної частки (паю) площею 0,0110 га пошкоджена, використовується для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, тобто оброблена сільськогосподарською технікою одним масивом із земельною ділянкою з кадастровим номером 1223886000:04:001:0700.
01 серпня 2024 року ОСОБА_7 для проведення сільськогосподарських робіт на підставі договору на надання агротехнічних послуг від 01.08.2024 було залучено робітника ОСОБА_3 , котрий згідно договору виконував оранку ґрунту земельної ділянки з кадастровим номером №1223886000:04:001:0700 загальною площею 9,5087 га. 
Згідно п.3.3 договору на надання агротехнічних послуг від 01.08.2024 ОСОБА_3 повинен виконати роботи, не розорюючи кургани, які містяться на земельній ділянці в кількості 3 шт. Таким чином, ОСОБА_3 був попереджений стосовно цієї вимоги і ознайомлений з тим, що в межах вищевказаної земельної ділянки знаходиться курган №5749-1 разом з охоронною зоною, а також з тим, що Законом України «Про охорону культурної спадщини» та Земельним кодексом України встановлено, що землі, на яких розташовані кургани є державною власністю і будь – яка діяльність на них забороняється, тому ОСОБА_3 взяв на себе зобов`язання не руйнувати та не розорювати вказаний курган, включаючи його охоронну зону.
Натомість, в порушення вищевказаних вимог законодавства, ОСОБА_3 у період часу з 01.08.2024 до 03.08.2024 в денний час доби, точний день та час не встановлено, незважаючи на попередження з боку ОСОБА_7 , в порушення вимог п.3.3 договору на надання агротехнічних послуг від 01.08.2024, достовірно знаючи про наявність на території земельної ділянки з кадастровим номером №1223886000:04:001:0700 об`єкту археології – кургану №5749-1 разом з охоронною зоною, в межах земельної частки (паю) загальною площею 0,1931 га, а також про заборону ведення земельних робіт на території земельної ділянки в межах охоронної зони кургану - об`єкта культурної спадщини, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, особисто, використовуючи сільськогосподарську техніку, а саме трактор колісний МТЗ-80 з трикорпусним плугом, порушивши в процесі оранки земельної ділянки охоронну зону кургану, самовільно зайняв земельну ділянку історико-культурного призначення державної форми власності, а саме охоронну зону кургану загальною площею 0,0110 га державної форми власності.
Крім того, згідно технічної документації «По визначенню меж територій пам`яток археології на землях Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області» на земельній ділянці з кадастровим номером №1223886000:04:001:0700, яка перебуває в оренді у ОСОБА_7 , знаходиться об`єкт культурної спадщини – нерухома пам`ятки археології – курган №5749-2 разом з охоронною зоною, в межах земельної частки (паю) площею 0,1093 га.
Натомість, за результатами обстеження встановлено, що охоронна зона кургану №5749-2 в межах земельної частки (паю) площею 0,0200 га пошкоджена, використовується для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, тобто оброблена сільськогосподарською технікою одним масивом із земельною ділянкою з кадастровим номером 1223886000:04:001:0700.
03 серпня 2024 року ОСОБА_7 для проведення сільськогосподарських робіт на підставі договору на надання агротехнічних послуг від 03.08.2024 було залучено робітника ОСОБА_3 , котрий згідно договору виконував оранку ґрунту земельної ділянки з кадастровим номером №1223886000:04:001:0700 загальною площею 9,5087 га. 
Згідно п.3.3 договору на надання агротехнічних послуг від 03.08.2024 ОСОБА_3 повинен виконати роботи, не розорюючи кургани, які містяться на земельній ділянці в кількості 3 шт. Таким чином, ОСОБА_3 був попереджений стосовно цієї вимоги і ознайомлений з тим, що в межах вищевказаної земельної ділянки знаходиться курган №5749-2 разом з охоронною зоною, а також з тим, що Законом України «Про охорону культурної спадщини» та Земельним кодексом України встановлено, що землі, на яких розташовані кургани є державною власністю і будь – яка діяльність на них забороняється, тому ОСОБА_3 взяв на себе зобов`язання не руйнувати та не розорювати вказаний курган, включаючи його охоронну зону.
Натомість, в порушення вищевказаних вимог законодавства, ОСОБА_3 у період часу з 03.08.2024 до 06.08.2024 в денний час доби, точний день та час не встановлено, незважаючи на попередження з боку ОСОБА_7 , в порушення вимог п.3.3 договору на надання агротехнічних послуг від 03.08.2024, достовірно знаючи про наявність на території земельної ділянки з кадастровим номером №1223886000:04:001:0700 об`єкту археології – кургану №5749-2 разом з охоронною зоною, в межах земельної частки (паю) загальною площею 0,1093 га, а також про заборону ведення земельних робіт на території земельної ділянки в межах охоронної зони кургану - об`єкта культурної спадщини, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, особисто, використовуючи сільськогосподарську техніку, а саме трактор колісний МТЗ-80 з трикорпусним плугом, порушивши в процесі оранки земельної ділянки охоронну зону кургану, самовільно зайняв земельну ділянку історико-культурного призначення державної форми власності, а саме охоронну зону кургану загальною площею 0,0200 га державної форми власності.
Крім того, встановлено, що згідно технічної документації «По визначенню меж територій пам`яток археології на землях Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області» на земельній ділянці з кадастровим номером №1223886000:04:001:0700, яка перебуває в оренді у ОСОБА_7 , знаходиться об`єкт культурної спадщини – нерухома пам`ятки археології – курган №5749-3 разом з охоронною зоною, в межах земельної частки (паю) площею 0,1093 га.
Натомість, за результатами обстеження встановлено, що охоронна зона кургану №5749-3 в межах земельної частки (паю) площею 0,0200 га пошкоджена, використовується для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, тобто оброблена сільськогосподарською технікою одним масивом із земельною ділянкою з кадастровим номером 1223886000:04:001:0700.
08 серпня 2024 року ОСОБА_7 для проведення сільськогосподарських робіт на підставі договору на надання агротехнічних послуг від 08.08.2024 було залучено робітника ОСОБА_3 , котрий згідно договору виконував оранку ґрунту земельної ділянки з кадастровим номером №1223886000:04:001:0700 загальною площею 9,5087 га. 
Згідно п.3.3 договору на надання агротехнічних послуг від 08.08.2024 ОСОБА_3 повинен виконати роботи, не розорюючи кургани, які містяться на земельній ділянці в кількості 3 шт. Таким чином, ОСОБА_3 був попереджений стосовно цієї вимоги і ознайомлений з тим, що в межах вищевказаної земельної ділянки знаходиться курган №5749-3 разом з охоронною зоною, а також з тим, що Законом України «Про охорону культурної спадщини» та Земельним кодексом України встановлено, що землі, на яких розташовані кургани є державною власністю і будь – яка діяльність на них забороняється, тому ОСОБА_3 взяв на себе зобов`язання не руйнувати та не розорювати вказаний курган, включаючи його охоронну зону.
Натомість, в порушення вищевказаних вимог законодавства, ОСОБА_3 у період часу з 08.08.2024 до 11.08.2024 в денний час доби, точний день та час не встановлено, незважаючи на попередження з боку ОСОБА_7 , в порушення вимог п.3.3 договору на надання агротехнічних послуг від 03.08.2024, достовірно знаючи про наявність на території земельної ділянки з кадастровим номером №1223886000:04:001:0700 об`єкту археології – кургану №5749-3 разом з охоронною зоною, в межах земельної частки (паю) загальною площею 0,1093 га, а також про заборону ведення земельних робіт на території земельної ділянки в межах охоронної зони кургану - об`єкта культурної спадщини, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, особисто, використовуючи сільськогосподарську техніку, а саме трактор колісний МТЗ-80 з трикорпусним плугом, порушивши в процесі оранки земельної ділянки охоронну зону кургану, самовільно зайняв земельну ділянку історико-культурного призначення державної форми власності, а саме охоронну зону кургану загальною площею 0,0200 га державної форми власності.
Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.197-1 КК України, самовільне зайняття земельної ділянки вчинене щодо земель в охоронних зонах.
Крім того, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 4220-IX від 15.01.2025 продовжено на 90 діб.
Так, ОСОБА_3 24.02.2025 у період часу з 21:00 по 22:00 години, точний час не встановлено, керуючись корисливими намірами, направленими на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи біля території домоволодіння, яке розташоване за адресою АДРЕСА_3 , впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, діючи в умовах воєнного стану, викрав велосипед марки «ARDIS», що належать ОСОБА_8 , вартістю 3200 грн., який потерпіла залишили біля воріт зі сторони вулиці власного домоволодіння, розташованого за вищевказаною адресою.
Викрадене ОСОБА_3 привласнив, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_8 майнової шкоди на загальну суму 3200 грн.
Таким чином, ОСОБА_3 таємно викрав чуже майно (крадіжка), в умовах воєнного стану, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.
Таким чином, ОСОБА_3 скоїв кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.197-1, ч.4 ст.185 КК України.
Під час досудового розслідування по кримінальному провадженню 04.03.2025 року між підозрюваним та прокурором, з участю захисника, було укладено угоду про визнання винуватості у відповідності до ст. 472 КПК України.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні зазначив, що вважає можливим затвердження угоди, просить вирішити питання речових доказів та процесуальних витрат.
В підготовчому судовому засіданні обвинувачений просить угоду затвердити, про наслідки її укладання йому роз`яснено. 
Захисник вважає, затвердження укладеної з прокурором угоди відповідає інтересам обвинуваченого, покарання та обов`язки сторонами обумовлені, угода не суперечить інтересам обвинуваченого, укладена у його присутності.
Потерпілі надали письмову згоду прокурору на укладання угоди та заяви про розгляд справи у їх відсутність.
Відповідно до угоди підозрюваний в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому досудовим слідством кримінальних правопорушень за обставин, викладених у повідомленні про підозру, щиро розкаюється та підтверджує обставини скоєного відповідно до повідомлення про підозру, сторони не мають сумнівів щодо добровільності та істинності їхніх позицій.
В угоді про визнання винуватості зазначено її сторони, формулювання підозри та правова кваліфікація з зазначенням статті закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного, узгоджене покарання та згода підозрюваного на призначення йому наступного покарання:
- за ч.2 ст.197-1 КК України - 1 рік позбавлення волі;
- за ч.4 ст.185 КК України - 5 років позбавлення волі.
На підставі ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням та покласти обов`язки, передбачені ст.76 КК України. 
Обвинувачений дав згоду на застосування до нього узгодженого покарання та виконання покладених угодою обов`язків.
Сторони розуміють наслідки укладання та затвердження угоди щодо обмеження права оскарження вироку та відмову від прав, передбачених ст.474 КПК України.
Розглядаючи питання про затвердження угоди суд приходить до наступних висновків.
Укладена угода про визнання винуватості відповідає вимогам ст.472 КПК України. Умови угоди не суперечать вимогам КПК України, правова кваліфікація кримінального правопорушення є правильною, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи чи інтереси сторін і інших осіб. 
Суд бере до уваги, що сторони розуміють наслідки невиконання угоди відповідно до положень ст.476 КПК України.
Суд приходить до висновку, укладена угода підлягає затвердженню, обвинуваченому слід призначити покарання узгоджене сторонами.
Крім того, на підставі ч.1 ч.3 ст.75 КК України обвинуваченого слід звільнити від відбування призначеного покарання з випробувальним терміном один рік, якщо він протягом одного року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України слід покласти на ОСОБА_3 обов`язки:
періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Речовий доказ, що переданий на зберігання потерпілій, залишити власниці.
Процесуальні витрати на проведення експертизи №627/25 від 27.02.2025 року в розмірі 320 грн. слід стягнути з ОСОБА_3 на користь держави. 
На підставі викладеного, керуючись ст.100, 368, 472-476 КПК України суд, 
УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 04.03.2025 року укладену за участю захисника ОСОБА_5 між ОСОБА_3 та прокурором, ОСОБА_4 .
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчинені кримінальних правовопрушень та призначення йому покарання:
- за ч.2 ст.197-1 КК України - 1 рік позбавлення волі;
- за ч.4 ст.185 КК України - 5 років позбавлення волі.
На підставі ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ч.3 ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробувальним терміном один рік , якщо він протягом одного року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України – покласти на ОСОБА_3 обов`язки:
періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Речовий доказ, що переданий на зберігання потерпілій, залишити власниці.
Процесуальні витрати на проведення експертизи №627/25 від 27.02.2025 року в розмірі 320 грн. с стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 документ 006697673 від 08.09.2021 орган 1254 зареєстрований АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4 на користь держави. 
Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок суду на підставі угоди про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним, може бути оскаржений в апеляційному порядку згідно з положеннями ст. 469, 474 КПК України.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. 
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.  
  Суддя   	  ОСОБА_1