СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 січня 2026 року Справа № 480/2758/25
Сумський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Шевченко І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі – позивач, ФОП ОСОБА_1 ), звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби у Сумській області (далі – відповідач, ГУ ДПС у Сумській області) в якій просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про анулювання реєстрації платника єдиного податку від 27 листопада 2024 року №872/18-28-24-07-02;
- зобов`язати ГУ ДПС у Сумській області відновити з 01 жовтня 2024 року реєстрацію фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 платником єдиного податку третьої групи за ставкою 5% шляхом включення фізичної особи-підприємця до реєстру платників єдиного податку.
В обґрунтування позову посилається на те, що він як фізична особа - підприємець перебував на спрощеній системі оподаткування та був платником єдиного податку ІІІ групи з 01.01.2022. Основним видом його діяльності є «61.90. Інша діяльність у сфері електрозв`язку». Згідно витягу з Реєстру постачальників електронних комунікаційних мереж та послуг позивач є надавачем «Послуг доступу до мережі Інтернет» (відповідно до коду виду електронних комунікаційних послуг «IA.S1») та «Послуг широкомасштабного доступу до мережі Інтернет» (відповідно до коду виду електронних комунікаційних послуг «IA.S2»). 
Поряд з цим 27.11.2024 відповідач на підставі акта камеральної перевірки, прийняв оскаржуване рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку. Зазначає, що єдиною підставою для анулювання реєстрації платником єдиного податку у вказаному рішенні ГУ ДПС у Сумській області зазначило здійснення видів діяльності, які не дають права на застосування спрощеної системи оподаткування або невідповідність вимогам організаційно-правових форм господарювання відповідно до абзаці 5 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України. 
На думку позивача відповідач помилково трактує приписи податкового законодавства, через призму положень Закону України “Про електронні комунікації” та на підставі такого аналізу доходить висновку, що він як суб`єкт господарювання, надаючи доступ до мережі Інтернет, безпосередньо здійснює технічне обслуговування та експлуатацію відповідних мереж, а відтак йому заборонено перебувати на спрощеній системі оподаткування.
З цими доводами позивач не погоджується, та зазначає, що діяльність з технічного обслуговування та експлуатації власної Інфраструктури для забезпечення виробничих потреб не є послугою з технічного обслуговування та експлуатації мереж, не є окремим видом послуги. Здійснення технічної експлуатації власних мереж для реалізації договору про надання телекомунікаційних послуг, предметом якого є послуга з надання доступу до мережі Інтернет, не надає підстав вважати, що за таким договором надаються послуги технічного обслуговування третім особам, такі послуги не входять до предмета абонентського договору.
Позивач стверджує, що відповідачем не враховано, що обмеження перебування на єдиному податку, відповідно до абз. 8. пп. 291.5.1. п. 291.5. ст. 291 Податкового кодексу України, стосується виключно суб`єктів господарювання, які безпосередньо здійснюють види діяльності, прямо зазначені у Податковому кодексі України. У той же час позивач стверджує, що не здійснює видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, підстави для анулювання платником єдиного податку третьої групи зі ставкою 5 % .
Також позивач, з посиланням на статтю 75 Податкового кодексу України, наголошує на тому, що камеральна перевірка має чітко визначений предмет, який не включає перевірку дотримання платником умов перебування на спрощеній системі оподаткування. Стверджує, що прийняття контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку можливе лише на підставі проведеної документальної (а не камеральної) перевірки відповідного платника податку та встановлених в ході такої перевірки порушень. Окремо позивач звернув увагу на те, що акт перевірки, на підставі якого прийнято оскаржуване рішення, не відображає зміст та суть встановлених порушень, а неповнота висновків акта перевірки, виключає можливість стверджувати про здійснення позивачем господарської діяльності, яка не може здійснюватися платником єдиного податку. 
Ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
ГУ ДПС у Сумській області подало до суду відзив, в якому просило відмовити у задоволенні позову. Вважає, що позиція позивача в частині, що стосується процедури прийняття оскаржуваного рішення, суперечить нормам Податкового кодексу України, адже нормами останнього не встановлено вимоги щодо виду перевірки на підставі висновків якої контролюючим органом може бути прийнято рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп, а зазначено «під час проведення перевірок». 
Також представник відповідача наголосив на тому, що в тексті акта перевірки деталізовано відображений зміст та суть встановленого контролюючим органом порушення. Описова частина акта перевірки містить інформацію про здійснення виду підприємницької діяльності, яка не може здійснюватися платником податків першої-третьої групи. У зв`язку з чим вважає, що твердження позивача в частині того що, акт перевірки не відображає зміст та суть встановлених порушень, є необґрунтованими. 
Щодо підстав прийняття оскаржуваного рішення, представник відповідача наголосив на тому, що згідно з п.291.5 статті 291 Податкового кодексу України визначено перелік видів діяльності, здійснення яких не дає права на застосування спрощеної системи оподаткування обліку та звітності.
Так, представник відповідача посилається на підпункт 8 підпункту 291.5.1 пункту 291.5 статті 291 Податкового кодексу України, відповідно до якого не можуть бути платниками єдиного податку першої - третьої груп: суб`єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи - підприємці), які здійснюють: діяльність з надання послуг пошти (крім кур`єрської діяльності), діяльність з надання послуг фіксованого телефонного зв`язку з правом технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж і надання в користування каналів електрозв`язку (місцевого, міжміського, міжнародного), діяльність з надання послуг фіксованого телефонного зв`язку з використанням безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з правом технічного обслуговування і надання в користування каналів електрозв`язку (місцевого, міжміського, міжнародного), діяльність з надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв`язку з правом технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж і надання в користування каналів електрозв`язку, діяльність з надання послуг з технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж, мереж ефірного теле- і радіомовлення, проводового радіомовлення та телемереж.
Також представник відповідача посилається на набрання 01.01.2022 чинності Законом України “Про електронні комунікації”, яким передбачено, що оператор і є постачальником при постачанні електронних комунікаційних послуг.
З посиланням на пункти 70 та 87 статті 2 вказаного Закону, представник відповідача вважає, що фізичні особи-підприємці при постачанні електронних комунікаційних послуг не мають права застосувати спрощену систему оподаткування, обліку та звітності. Тобто заборона перебування на спрощеній системі оподаткування стосується суб`єктів господарювання - фізичних осіб-підприємців, які в рамках надання послуг у сфері електронних комунікацій здійснюють технічне обслуговування та експлуатацію відповідних мереж у тому числі надають доступ до таких мереж.
У зв`язку з чим вважає, що фізичні особи-підприємці, які обрали КВЕД-10, складовою якого є 61.90 «інша діяльність у сфері електрозв`язку» та надають електронні комунікаційні послуги не мають права застосувати спрощену систему оподаткування. При цьому договір, який надав сам позивач, прямо передбачає технічне обслуговування власних телекомунікаційних мереж, що може включати широкий спектр діяльності, від налаштування діагностики та усунення несправностей обладнання.
У відповіді на відзив позивач не погодився з аргументами, викладеними у відзиві, вважає їх безпідставними і такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства України з підстав, викладених у позові. Наголосив на тому, що відомостей та документального підтвердження того, що позивач надає послуги з технічного обслуговування та експлуатацію телекомунікаційних мереж третім особам (код послуги ОS. S1) матеріали камеральної перевірки не містять. Позивач здійснює виключно діяльність, які не входять до вичерпного переліку заборонених видів діяльності, визначених п.8 п.291.5 ПК України, а отже має право перебувати на спрощеній системі оподаткування. При цьому наданий ним договір не містить положень про надання послуг з технічного обслуговування та експлуатацію телекомунікаційних мереж третім особам, що є одним із заборонених видів для платників єдиного податку. Просив позов задовольнити.
Станом на сьогодні відповідач не скористався правом на подання заперечення на відповідь на відзив.
Дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Судом з матеріалів справи (а.с.73) та заяв по суті справи встановлено, що позивач зареєстрований фізичною особою-підприємцем 05.04.2007, є платник єдиного податку третьої групи, та основним видом його діяльності є «61.90. Інша діяльність у сфері електрозв`язку». Згідно з витягу з Реєстру постачальників електронних комунікаційних мереж та послуг позивач є надавачем «Послуг доступу до мережі Інтернет» (відповідно до коду виду електронних комунікаційних послуг «IA.S1») та «Послуг широкомасштабного доступу до мережі Інтернет» (відповідно до коду виду електронних комунікаційних послуг «IA.S1») (а.с.11). 
Головним управлінням ДПС у Сумській області було проведено камеральну перевірку щодо порушення платником єдиного податку ФОП ОСОБА_1 умов перебування на спрощеній системі оподаткування.
Результати зазначеної перевірки оформлені актом від 30.09.2024 №6850/18-28-24-07-02/ НОМЕР_1 (а.с.12-13), відповідно до висновків якого встановлено порушення умов застосування спрощеної системи оподаткування, а саме: абз.8 підпункту 291.5.1 пункту 291.5 статті 291, абз. 5 п.п. 298.2.3, п. 298.2 ст. 298 ПК України (у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання).
Головним управління ДПС у Сумській області під час здійснення камеральної перевірки декларації платника єдиного податку фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 , результати якої зафіксовані в акті камеральної перевірки від 30.09.2024 №6850/18-28-24-07-02/ НОМЕР_1 (а.с. 112-13), встановлено, що платник здійснює діяльність за КВЕД_61.90 “Інша діяльність у сфері електрозв`язку”, що є порушенням абзацу 8 підпункту 291.5.1 пункту 291.5 статті 291 Кодексу, а саме: не можуть бути платниками єдиного податку першої – третьої груп суб`єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи – підприємці), які здійснюють діяльність з надання послуг пошти (крім кур`єрської діяльності), діяльність з надання послуг фіксованого телефонного зв`язку з правом технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж і надання в користування каналів електрозв`язку (місцевого, міжміського, міжнародного), діяльність з надання послуг фіксованого телефонного зв`язку з використанням безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з правом технічного обслуговування і надання в користування каналів електрозв`язку (місцевого, міжміського, міжнародного), діяльність з надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв`язку з правом технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж і надання в користування каналів електрозв`язку, діяльність з надання послуг з технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж, мереж ефірного теле- і радіомовлення, проводового радіомовлення та телемереж (а.с.12-13).
27.11.2024 ГУ ДПС у Сумській області, на підставі підпункту 3 пункту 299.10 статті 299 ПК України, на підставі акта камеральної перевірки від 30.09.2024 №6850/18-28-24-07-02/ НОМЕР_1 (а.с. 12-13), прийнято рішення від 27.11.2024 №872/18-28-24-07-02 про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку ФОП ОСОБА_1 з 01.10.2024 у зв`язку з порушенням умов застосування спрощеної системи оподаткування (а.с.14).
Позивач, не погодившись з оскаржуваним рішенням суб`єкта владних повноважень - ГУ ДПС у Сумській області від 27.11.2024 №872/18-28-24-07-02, звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовим відносинам, що склалися між сторонами у справі, суд бере до уваги таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодексу України (далі – ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до пунктів 291.2, 291.3 статті 291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.
Юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.
Пунктом 299.3 статті 299 ПК України визначено, що у разі відсутності визначених цим Кодексом підстав для відмови у реєстрації суб`єкта господарювання як платника єдиного податку контролюючий орган зобов`язаний протягом двох робочих днів від дати надходження заяви щодо переходу на спрощену систему оподаткування зареєструвати таку особу платником єдиного податку.
Згідно із підпунктом 3 пункту 299.10 статті 299 ПК України, реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу, зокрема, у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності або відбулася зміна організаційно-правової форми (підпункт 5 підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України).
Водночас приписами пункту 299.11 статті 299 ПК України визначено, що у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.
З аналізу зазначених норм права вбачається, що реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у встановлених законом випадках. При цьому, прийняття контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку можливе лише на підставі проведеної перевірки відповідного платника податку та встановлених в ході останньої порушень, відповідно до яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування, бути платником єдиного податку.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було проведено камеральну перевірку щодо порушення позивачем, як платником єдиного податку, умов перебування на спрощеній системі оподаткування, висновки якої зафіксовані в акті про результати камеральної перевірки від 30.09.2024 №6850/18-28-24-07-02/ НОМЕР_1 (а.с.12-13).
Перевіркою встановлено, що платником єдиного податку порушено умови перебування на спрощеній системі оподаткування, а саме: абз. 5 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України (у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання) - здійснення виду діяльності за КВЕД 61.90 - інша діяльність у сфері електрозв`язку, у той час як відповідно до підпункту 8 підпункту 291.5.1 пункту 291.5 статті 291 ПК України визначено, що не можуть бути платниками єдиного податку першої-третьої груп суб`єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи - підприємці), які здійснюють, які здійснюють, діяльність з надання послуг пошти (окрім кур`єрської діяльності), діяльність із надання послуг фіксованого телефонного зв`язку з правом технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж та надання в користування каналів електрозв`язку (місцевого, міжміського чи міжнародного), діяльність з надання послуг фіксованого телефонного зв`язку із використанням безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з правом технічного обслуговування і надання в користування каналів електрозв`язку (місцевого, міжміського, міжнародного), діяльність з надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв`язку з правом технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж та надання в користування каналів електрозв`язку, діяльність із надання послуг з технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних м е р е ж, мереж ефірного теле- і радіомовлення, проводового радіомовлення та телемереж.
Матеріалами справи підтверджується, що оскаржуване рішення про анулювання реєстрації та виключення з Реєстру платників єдиного податку фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 було прийняте на підставі акта камеральної перевірки від 30.09.2024 №6850/18-28-24-07-02/ НОМЕР_1 .
Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, серед іншого, наголошує на порушенні відповідачем процедури прийняття оскаржуваного рішення, визначеної ПК України, яким визначено прийняття таких рішень виключно за результатом документальної, а не камеральної перевірки.
Надаючи оцінку цим доводам, суд бере до уваги, що Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 21 лютого 2020 року у справі № 826/17123/18 сформував правовий висновок, підтриманий в інших постановах (від 22 вересня 2020 року у справі № 520/8836/18, від 15 березня 2025 року у справі № 520/24380/24, від 29 грудня 2025 року у справі № 420/17645/24, від 30 грудня 2025 року у справі №824/793/17-а) відповідно до якого незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.
У постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 520/8836/18 (пункт 18) Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду, окрім наведених вище висновків, погодився із висновками судів попередніх інстанцій про те, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує жодних правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Таким чином, податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками такої перевірки та на підставі акта перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню. Встановлені судами обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, є достатніми для висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення.
Таким чином, установивши порушення процедури проведення перевірки, її підстав, наслідком чого є визнання протиправними її результатів, до аналізу інших обставин, що слугували підставою ухвалення суб`єктом владних повноважень індивідуальних актів, суд може не переходити з огляду на викладену вище сталу і послідовну практику Верховного Суду, відступу від якої у встановленому законом порядку не здійснювалося.
Отже, беручи до уваги що позивач наголошує на порушенні відповідачем процедури прийняття оскаржуваного рішення, суд насамперед дає оцінку цим доводам.
Так, згідно із пунктом 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Види документальних перевірок, порядок планування, проведення та оформлення їх результатів, що проводяться контролюючим органом, визначеним пп. 41.1.2 п. 41.1 ст. 41 цього Кодексу, встановлюються Митним кодексом України.
Відповідно до підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних СОД РРО.
Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.
Відповідно до пункту 76.1 статті 76 ПК України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.
З аналізу наведених положень ПК України слідує, що камеральна перевірка є одним з видів податкових перевірок, нормативно встановлених п.75.1 ст.75 ПК України, яка за своєю правовою сутністю є формою поточного документального контролю за дотриманням платником вимог податкового законодавства на підставі декларацій та інших документів податкової звітності, одержаних від платника.
При цьому будь-якого окремого рішення для проведення даного виду перевірки не вимагається, оскільки подання зобов`язаною особою податкової звітної документації автоматично виступає юридичним фактом для перевірки її достовірності.
Вказане свідчить про обов`язковий характер камеральної перевірки, яка проводиться у випадку подання платником звітних документів до контролюючого органу, а отже, камеральною перевіркою охоплюються лише ті показники документів, які належать до податкової звітності та мають значення для правильності обчислення платником об`єкта оподаткування та суми податку, що підлягає сплаті до бюджету.
Перевірка будь-яких інших відомостей, витребування у платника додаткової інформації та документів, подання яких разом з податковою декларацією чинним законодавством не передбачено, камеральною перевіркою не охоплюється.
Фактично предмет камеральної перевірки передбачає встановлення повноти, своєчасності подання платником податкової звітності, візуальну перевірку правильності оформлення документів податкової звітності (повноти заповнення усіх необхідних реквізитів, чіткості їх заповнення тощо), перевірку правильності складення розрахунків за податковими платежами (арифметичний підрахунок остаточних сум податків, правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування).
З наведеного слідує, що під час проведення камеральної перевірки не можуть перевірятися інші питання, крім перевірки податкової звітності суцільним рядком. Документами, що мають відношення до такої перевірки, є саме податкові декларації (розрахунки) і ніякі інші. Якщо ж під час проведення камеральної перевірки буде виявлено порушення податкового законодавства, податковий орган має право призначити та провести документальну (виїзну, невиїзну або планову чи позапланову) перевірку платника податків.
Своєю чергою відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Результати проведених перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) відповідно до пункту 86.1. статті 86 ПК України у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт.
Згідно із пунктами 86.2., 86.7 статті 86 ПК України за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 40 Кодексу.
У разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки (крім документальної позапланової перевірки, проведеної у порядку, встановленому пп. 78.1.5 п. 78.1 ст. 78 ПК України), вони мають право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення, зокрема, але не виключно, документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки).
Такі заперечення, додаткові документи і пояснення є невід`ємною частиною матеріалів перевірки.
Аналіз вказаних норм свідчить про те, що контролюючий орган тільки під час проведення документальної перевірки позивача, встановивши обставини, за яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування (бути платником єдиного податку), має право прийняти рішення про анулювання реєстрації платником єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.05.2023 у справі № 320/1040/19 та від 11.01.2024 у справі № 810/3210/17, які в силу частини 5 статті 242 КАС України є обов`язковою для врахування.
Суд враховує, що Верховний Суд при розгляді подібних адміністративних справ сформував наступні висновки: реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у встановлених законом випадках. При цьому, прийняття контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку можливе лише на підставі проведеної документальної перевірки відповідного платника податку та встановлених в ході останньої порушень, відповідно до яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування (постанови від 26 лютого 2019 року у справі №805/1396/17-а, від 05 лютого 2019 року у справі № 805/206/17-а, від 24 січня 2019 року у справі №813/1346/18, від 05 червня 2018 року у справі № 813/4266/17).
Відповідно, єдиним законним способом реалізації владних управлінських функцій є проведення документальної перевірки на підставі якої встановлюється, що платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування (бути платником єдиного податку), як наслідок - прийняття рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку, шляхом виключення з реєстру платників цього податку.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2025 року по справі № 160/21398/24, яка в силу частини 5 статті 242 КАС України є обов`язковою для врахування.
Доводи представника відповідача про не визначення статтею 299 ПК України виду перевірки (камеральної чи документальної), під час проведення якої можливо виявити порушення норм податкового законодавства платником єдиного податку першої - третьої груп та прийняти рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку суд оцінює критично, оскільки дійсно у статті 299 ПК не зазначено вказаного. Разом з тим, як вже зазначалось у переліку підстав проведення камеральної перевірки, визначеного підпунктом 75.1.1. пункту 75.1 статті 75 ПК України відсутня така як «перевірка правомірності перебування платника на спрощеній системі оподаткування».
Попри наведені вище норми матеріального закону, виїзна документальна перевірка позивача податковим органом не проводилась, натомість відповідачем було проведено камеральну перевірку, наслідки якої в силу норм пункту 299.11 статті 299 ПК України не передбачають прийняття рішення про анулювання реєстрації платником єдиного податку.
За таких обставин, контролюючим органом не було дотримано процедури анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за наявності законодавчо визначених для цього підстав.
Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 року у справі № 816/543/17, від 29.03.2018 року у справі № 804/2321/17, від 03 грудня 2020 року справа № 200/9334/19-а, від 10 листопада 2021 року справа №200/697/20-а, від 18 березня 2025 року по справі № 160/21398/24.
Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на Порядок оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків затверджений наказом Міністерства фінансів України від 20 серпня 2015 року № 727, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 26 жовтня 2015 року за №1300/27745 (далі - Порядок №727).
Згідно з підпунктом 1 розділу ІІ вказаного Порядку результати документальних перевірок оформлюються у формі акта або довідки документальної перевірки. У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт документальної перевірки, а в разі відсутності порушень - довідка документальної перевірки.
Пунктами 3-5 зазначеного розділу Порядку №727 передбачено, що акт документальної перевірки має містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного законодавства, законодавства з єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. У ньому викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджує наявність зазначених фактів. Обов`язково наводиться в акті документальної перевірки інформація щодо фактів та обставин, які підтверджують та доводять наявність вини платника податків (з детальним їх описом; дослідженням, яке доводить, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, встановлених Податковим кодексом, проте не вжив достатніх заходів для їх дотримання; документами та інформацією, яка підтверджує наявність вини платника податків), а також інформація щодо пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності платника податків.
Суд наголошує на тому, що незважаючи на те, що акт податкової перевірки не є самостійним предметом судового оскарження, він є одним із доказів в адміністративній справі про визнання протиправним рішення контролюючого органу, прийнятого за наслідками проведеної перевірки. Текст акта перевірки повинен деталізовано відображати зміст та суть встановлених контролюючим органом порушень та відповідати встановленим висновкам про вчинене платником податків порушення. Описова частина акта перевірки повинна бути сформульована таким чином, щоб платник податків міг зрозуміти в чому, на думку податкового органу, полягає склад вчиненого правопорушення та, заперечуючи проти встановлених у висновках акта перевірки порушень, на підставі яких прийнято рішення, мав змогу подати заперечення проти акта перевірки чи звернутися до суду з позовом про оскарження прийнятих за наслідками такої перевірки рішень контролюючого органу.
Про обов`язок деталізувати зміст виявлених порушень та необхідність відповідності такого опису вказаним висновкам про вчинене в акті перевірки акцентує увагу в численних рішеннях і Верховний Суд, зокрема в постановах від 26 червня 2023 року у справі №815/6819/14, від 18 березня 2025 року по справі № 160/21398/24.
Суд звертає увагу на те, що в акті перевірки зазначено, що згідно інформаційних баз даних ДПС України, у реєстраційних даних ФОП ОСОБА_1 зазначено , крім іншого, наступний вид діяльності такий як «Інша діяльність у сфері електрозв`язку» (_61.90).
Також акті перевірки цитуються норми підпункту 8 підпункту 291.5.1 пункту 291.5 статті 291, підпункту 5 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України та зроблено висновок про встановлення порушення платником податків умов застосування спрощеної системи оподаткування, а саме: абз. 5 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК Кодексу (у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання).
Серед переліку документів та відомостей з інформаційних баз, використаних під час проведення перевірки, зазначено: ІКС "Податковий блок"; заяви платника про обрання спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності та податкові декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця.
Поряд з цим, суд погоджується з доводами позивача про те, що акт перевірки на підставі якого прийнято спірне рішення, взагалі не відображає зміст та суть встановлених контролюючим органом порушень. З описової частини акта перевірки не зрозуміло в чому, на думку податкового органу, полягає склад вчиненого правопорушення, якими первинними документами та фактичними доказами підтверджується виявлене порушення.
Зміст акту від 30.09.2024 (а.с.12-13) свідчить, що податковим органом не наведено жодного доводу, який би підтверджував здійснення позивачем господарської діяльності, яка не може здійснюватися платниками єдиного податку першої - третьої груп.
У свою чергу, неповнота висновків акта перевірки, виключає можливість стверджувати про здійснення позивачем господарської діяльності, яка не може здійснюватися платниками єдиного податку першої - третьої груп, така неповнота фактично унеможливлює здійснити аналіз правових норм в межах конкретних правовідносин.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у свої постанові від 18.03.2025 у справі № 160/21398/24.
Враховуючи встановлені судом обставини у справі та досліджені докази, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку прийнято з порушенням норм ПК України, не у порядку встановленим ПК України, а тому не може відповідати критеріям правомірності, визначених в ч.2 ст.2 КАС України, є протиправним та підлягає скасуванню.
При цьому слід зауважити на тому, що суд не надає правову оцінку підставі для анулювання реєстрації, як платника єдиного податку, оскільки відповідачем порушено процедуру анулювання реєстрації платника єдиного податку-фізичної особи, що є основною підставою для визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення.
Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача поновити реєстрацію позивача як платника єдиного податку третьої групи зі ставкою 5% з 01.10.2024, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 4 статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті (визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії), суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У разі якщо ухвалення рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
При цьому спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Згідно із пунктом 19-3.1 статті 19-3 ПК України до функцій державних податкових інспекцій належать: здійснення сервісного обслуговування платників податків; здійснення реєстрації та ведення обліку платників податків та платників єдиного внеску, об`єктів оподаткування та об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням; формування та ведення Державний реєстр фізичних осіб - платників податків, Єдиний банк даних про платників податків - юридичних осіб, реєстри, ведення яких покладено законодавством на контролюючі органи, визначені п.п.41.1.1 п.41.1 ст.41 цього Кодексу; виконання інших функцій сервісного обслуговування платників податків, визначених законом.
Відповідно до п. 299.1 ст. 299 ПК України реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.
Згідно з п. 299.13 ст. 299 ПК України з метою постійного забезпечення органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб інформацією центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, щоденно оприлюднює для безоплатного та вільного доступу на єдиному державному реєстраційному веб-порталі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань і власному офіційному веб-сайті такі дані з реєстру платників єдиного податку: податковий номер (для юридичної особи); найменування для юридичної особи або прізвище, ім`я, по батькові для фізичної особи; дату (період) обрання або переходу на спрощену систему оподаткування; ставку єдиного податку; групу платника податку; види господарської діяльності (за наявності відповідних даних); дату виключення з реєстру платників єдиного податку.
Отже, у випадку анулювання реєстрації платником єдиного податку суб`єкт господарювання не може бути платником цього податку із дати вилучення з відповідного Реєстру. Анулювання реєстрації платником єдиного податку передбачає собою перехід платника податків на загальну систему оподаткування.
Платник податку, починаючи з дати анулювання реєстрації платником єдиного податку, та у разі, якщо за рішенням суду скасовано анулювання реєстрації такого платника, до дати прийняття такого рішення втрачає право перебувати на спрощеній системі оподаткування, тому прийняття контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку з невідворотністю спричиняє виникнення низки негативних (несприятливих), для такого платника, юридичних наслідків.
При цьому нормами Податкового кодексу України не передбачена можливість звернення платника податків до контролюючого органу із заявою на поновлення його попереднього статусу платника єдиного податку та включення до реєстру за наслідками скасування у судовому порядку як протиправного рішення контролюючого органу про виключення з реєстру платників єдиного податку.
Таким чином, ефективним відновленням порушеного права позивача є зобов`язання Головне управління ДПС у Сумській області відновити реєстрацію позивача як платника єдиного податку 3 групи з дати анулювання шляхом включення ФОП ОСОБА_1 до реєстру платників єдиного податку та видати довідку про підтвердження статусу платника єдиного податку другої групи з 01.10.2024, з метою недопущення порушення права позивача та повернення його у становище, яке існувало до винесення протиправного рішення.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з подачею позивачем через систему Електронний суд цього позову, позивач сплатив судовий збір у розмірі 3028грн. згідно платіжної інструкції (а.с.9).
Позивач звернувся з позовом, в якому фактично заявлено одну вимогу немайнового характеру, за подання якої згідно вимог підпункту 1 пункту 3 частини 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" та з урахуванням положень частини 3 статті 5 Закону України "Про судовий збір" (щодо застосування коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору у випадку подачі позовної заяви в електронній формі) мало би бути сплачено 2422грн 40коп (3028грн*0,8). Відтак, сума у розмірі 605грн.60коп. є надмірно сплаченою, та яка згідно п.п.1 п.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" може бути повернена за клопотанням особи, яка його сплатила.
Отже, з відповідача підлягає стягненню за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача 2422грн 40коп судового збору. 
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд
В И Р І Ш И В:
Позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної податкової служби у Сумській області (40009, м. Суми, вул. Іллінська, 13, код ЄДРПОУ ВП 43995469) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії – задовольнити у повному обсязі.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної податкової служби у Сумській області про анулювання реєстрації платника єдиного податку №872/18-28-24-07-02 від 27.11.2024.
Зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у Сумській області поновити реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 платником єдиного податку третьої групи зі ставкою 5% з 01.10.2024 шляхом включення до Реєстру платників єдиного податку.
Стягнути з Головного управління Державної податкової служби у Сумській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2422грн 40коп. 
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 14.01.2026.

Суддя   І.Г. Шевченко