Номер провадження: 22-ц/813/6815/25 
Справа № 522/1887/25
Головуючий у першій інстанції Павлик І. А.
Доповідач Лозко Ю. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Лозко Ю.П.,
суддів: Карташова О.Ю., Кострицького В.В.,
за участю секретаря судового засідання – Пересипка Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 червня 2025 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів,

встановив:
У лютому 2025 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним вище позовом, у якому остаточно просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26.12.2017 року у справі № 522/10398/17 з 1/3 до 1/6 частини доходу платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з набрання рішенням суду саду законної сили та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позов обґрунтовано тим, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26.12.2017 року у справі № 522/10398/17 задоволено позов ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої дитини, доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Також, судовим наказом Біляївського районного суду Одеської області від 02.01.2025 року у справі № 496/8008/24 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі частини від усіх видів його заробітку до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Крім того, ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 20.01.2025 відкрито провадження у справі № 496/7916/24 про стягнення аліментів на користь ОСОБА_4 про стягнення аліментів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку.
На цей час сукупний розмір аліментів, що стягується складає понад 50 % доходу позивача, а після вирішення питання про стягнення аліментів на утримання дружини, розмір стягнень буде перевищувати 70 % доходу позивача. Також позивач переніс хірургічну операцію, потребує спостереження з боку лікарів. Об`єктів рухомого та нерухомого майна у власності не має.
Законом визначено, що визначення розміру аліментів у відповідній частці від заробітку здійснюється судом і визначається у єдиній частці на одну дитину у розмірі 1/4 від усіх видів заробітку, на двох дітей у розмірі 1/3 частини. За таких обставин, позивач просить зменшити розмір аліментів на дітей з 1/3 на 1/6 на доньку та з 1/4 на 1/6 на сина.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 червня 2025 року вказаний вище позов задоволено. Зменшено розмір аліментів, які стягуються за рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2017 року у справі № 522/10398/17 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) щомісячно у розмірі з 1/3 на 1/6 частину від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_6 . 
В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 , посилаючись на те, що зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні малолітню дитину та дружину у декретній відпустці без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення прав дитини від першого шлюбу та суперечитиме її інтересам, тому просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 червня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовну у повному обсязі.
Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника скаржника за доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду відповідає вказаним вимогам.
Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_6 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було доведено погіршення його матеріального стану, у зв`язку зі стяганням з нього аліментів на утримання іншої дитини.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду, зважаючи на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що сторони у справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якої за рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26.12.2017 року у справі № 522/10398/17 з позивача на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти у розмірі 1/3 частин від усіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Судовим наказом Біляївського районного суду Одеської області від 02.01.2025 року у справі № 496/8008/24 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі від усіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.( ст. 141,ст.180 СК України).
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі( ч.3 ст. 181 СК України).
Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом ( ч.1 ст. 192 СК України).
Згідно з п.23 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 №3 розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
За ст.ст.181, 192 СК, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо недоведеності позивачем факту погіршення власного матеріального стану зважаючи на таке.
Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно – правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства – суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, – із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.
Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суд від 02 жовтня 2019 року у справі № 522/16724/16-ц.
З огляду на вказане вище та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України, слід зробити висновок, що позивач посилаючись на вказані обставини, зокрема щодо наявності підстав для зменшення визначеного рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26.12.2017 року у справі № 522/10398/17 розміру аліментів, у зв`язку з перебуванням на його утриманні інших осіб, мав довести суду ці обставини належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, відповідно до вимог ст. ст. 77-80 ЦПК України. 
Так, за наявних у справі доказів убачаться, що факт утримання позивачем ОСОБА_2 малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , підтверджується судовим наказом Біляївського районного суду Одеської області від 02.01.2025 року у справі № 496/8008/24, яким з позивача на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі частини від усіх видів його заробітку до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , який перебуває на примусовому виконанні у Біляївському ВДВС – ВП № 76917484.
Крім того, рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 05.03.2025 року у справі № 496/7916/24 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання дружини у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 16.12.2024 року і до досягнення дитиною – ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Отже, дійсно, хоча зміна сімейного стану платника аліментів, зокрема народження другої дитини від іншого шлюбу та утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, водночас, за обставинами цієї справи, із дотриманням вимог ст. 12, 77-81 ЦПК України, позивач підтвердив погіршення власного майнового стану належними та допустимими доказами.
Аналогічний за змістом висновок викладено в постанові Верховного Суду від 08 січня 2025 ркоу у справі № 567/1462/23 (провадження № 61-6943св24).
Отже, оскільки позивачем надано докази на підтвердження обставин, що передбачені ст. 192 СК України, які є підставами для зменшення розміру аліментів визначених судовим рішенням за позовом платника аліментів, апеляційний суд погоджуючись із висновками суду першої інстанції виснує про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Приймаючи до уваги, що при стягненні аліментів за іншою процесуальною процедурою (видачі судового наказу), відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, апеляційний суд вважає законним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про зменшення розміру аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 за рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2017 року у справі № 522/10398/17 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), з 1/3 на 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Щодо заявленого скаржницею клопотання про зупинення провадження у цій справі до завершення касаційного перегляду по справі 705/1073/25 Верховним Судом, колегія суддів зазначає про таке.
Прийняття та дослідження нових доказів, як і про відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні (див. постанову Верховного суду від 13 січня 2021 року у справі №264/949/19 (провадження N 61-16692св19).
Відповідно до п.6 ч. 1 ст.251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.
Згідно до п.5 ч.1 ст. 253 ЦПК України, провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 6 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.
Оцінюючи доводи учасників цивільного процесу при розгляді питання про зупинення провадження з підстав п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України на предмет неможливості розгляду цієї справи, суд повинен встановити: чи існує тісний матеріально-правовий зв`язок між справами; чи результати розгляду іншої справи можуть вплинути на результати справи, де вирішується питання про зупинення провадження (мають преюдиціальне значення для іншої справи); чи повністю виключається за можливими результатами розгляду іншої справи ймовірність виникнення підстав, з якими цивільний процесуальний закон передбачує перегляд рішення за нововиявленими обставинами.
Необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Між двома справами, що розглядається, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, тобто факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи.
Між двома справами повинен існувати близький взаємозв`язок, який зазвичай проявляється у тому, що факти, які будуть встановлені в одній справі (яка розглядається), будуть мати преюдиційне значення у іншій справі (провадження у якій зупинене).
Так, в Постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року по справі № 752/9802/17, зазначено, що визначаючи наявність підстав за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, застосовується в тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.
Отже, підставою для зупинення провадження у справі є не лише існування іншої справи на розгляді в суді та припущення про те, що рішення в ній має значення для справи, що розглядається, а саме неможливість її розгляду до вирішення іншої справи.
Під неможливістю розгляду справи необхідно розуміти неможливість суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.
Суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Відповідний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17.04.2019 у справі № 924/645/18 та від 20.12.2019 у справі № 910/13234/18, від 13.09.2019 у справі № 912/872/18, від 21.02.2019 у справі № 910/974/18.
Колегія суддів зауважує, що відповідно до вимог частин 1,2,3,6 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї; докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього; в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
15 травня 2025 року рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області задоволено позов ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, які стягуються за судовим наказом Біляївського районного суду Одеської області від 02 січня 2025 року в справі № 496/8008/24 про стягнення з нього на користь ОСОБА_4 аліментів на сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , в розмірі з 1/4 на 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до 02 березня 2031 року (набуття старшою дитиною повноліття), потім у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_9 . 
ОСОБА_1 як особа, яка не брала участі у справі, але вважала, що суд першої інстанції вирішив питання про її права та інтереси, діючи через свого представника ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.
28 серпня 2025 року ухвалою Черкаського апеляційного суду апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15 травня 2025 року закрито.
Ухвалою Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 листопада 2025 року відкрито касаційне провадження в справі за касаційною скаргою представника ОСОБА_8 – ОСОБА_7 на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 28 серпня 2025 року.
Так предметом позову у справі № 705/1073/25 є зменшення розміру аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , що стягується на підставі судового наказу Біляївського районного суду Одеської області від 02.01.2024 року у справі № 496/8008/24 на користь ОСОБА_4 з 1/4 до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Отже, зважаючи на те, що предметом позову справі № 705/1073/25 є зменшення розміру аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , а не їх стягнення, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не вказують про неможливість здійснити апеляційний перегляд справи, предметом якого є законність та обґрунтованість рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 червня 2025 року на день його ухвалення, за доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 , за обставинами, що існували на час вирішення судом першої інстанції позову по суті.
Крім того, колегія суддів також звертає увагу і на те, що необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що може призвести до порушення положень частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що в задоволенні заяви ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі з підстав зазначених у її змісті потрібно відмовити. 
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бюрг та інші проти Франції" (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гору проти Греції" №2) [ВП], § 41" (Gorou v. Greece no.2).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову та зменшення розміру стягнутих з позивача рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2017 року у справі № 522/10398/17 аліментів з 1/3 до 1/6 частин всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення, з мотивів наведених у апеляційній скарзі.
Порушень судом норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, чи стали підставою для обов`язкового скасування оскаржуваного рішення апеляційним судом не встановлено.
Отже доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення судом справи.
За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, з мотивів наведених у скарзі.
У відповідності ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Головуючий         Ю.П.Лозко

Судді          О.Ю. Карташов

В.В. Кострицький