УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд 

Справа №275/20/25 Головуючий у 1-й інст. Лівочка Л. І. 
Номер провадження №33/4805/186/26
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач Галацевич О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2026 року м.Житомир

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Житомирського апеляційного суду Галацевич О.М., за участі захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , – адвоката Харчука Олександра Петровича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Житомирі апеляційну скаргу адвоката Нестеренка Миколи Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Брусилівського районного суду Житомирської області від 07 березня 2025 року, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,
встановив:

Постановою судді Брусилівського районного суду Житомирської області від 07 березня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000,00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.
Згідно з постановою судді місцевого суду, 29.12.2024 о 22 год 13 хв в селищі Брусилів по вулиці М. Іларіона,17, Житомирського району Житомирської області, ОСОБА_1  керував автомобілем марки "MITSUBISHI", номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, координації рухів). Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, адвокат Нестеренко М.М., в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях його підзахисного складу адміністративного правопорушення, посилаючись на незаконність постанови, невідповідність висновків суду фактичним обставинам, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права. Зокрема, зазначив, що його підзахисний на місці зупинки відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, так як не довіряв поліцейським і приладам для вимірювання стану алкогольного сп`яніння, та погодився пройти огляд в медичному закладі. Поліцейські доставили його до Брусилівської лікарні, де йому було запропоновано пройти огляд шляхом продування приладу або шляхом здачі крові на аналіз. ОСОБА_1 відмовився від продування через повторне використання мундштука та від здачі крові у зв`язку з поганою здатністю крові до згортання, одночасно пропонуючи надати сечу для аналізу. Після відмови медичного закладу взяти сечу, він відмовився від огляду. Адвокат стверджує, що ОСОБА_1 не ухилявся від проходження огляду, а навпаки, наполягав на його проведенні в лікарні альтернативним методом. На думку захисника, вибір способу проведення медичного огляду є правом водія, і лише у разі відмови від проходження огляду будь-яким способом настає відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП. Отже, неналежне проведення огляду з вини поліцейських та медичного персоналу, у відповідності до п.22 Розділу III Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС та МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735 робить недійсними результати медичного огляду ОСОБА_1 , що свідчить про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку.
Згідно зі ст.245 КУпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, про що наголошується в ст.251 КУпАП.
Як зазначено в ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у відмові в проходженні огляду на стан сп`яніння, з правовою кваліфікацією таких дій за ч.1 ст.130 КУпАП за обставин, установлених у постанові судді місцевого суду, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами.
Так, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 208269 від 29.12.2024 вбачається, що 29.12.2024 о 22 год 13 хв в селищі Брусилів по вулиці М. Іларіона,17, Житомирського району Житомирської області, ОСОБА_1  керував автомобілем марки "MITSUBISHI", номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, координації рухів), від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.2) .
За змістом п.2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
За правилами частин 2-5 ст.266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних засобів поліцейським із застосуванням технічних засобів відеозапису, а у разі незгоди особи на проведення огляду з використання спеціальних технічних засобів або у разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Згідно вимог ч.1 ст.130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об`єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Вважаю, що винуватість ОСОБА_1 у порушенні п.2.5 Правил дорожнього руху України підтверджується наявними у справі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 208269 від 29.12.2024 (а.с.2); розпискою про роз`яснення прав та обов`язків, передбачених статтями 55,56,59,63 Конституції України та статтею 268 КУпАП (а.с.4); актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.4); направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 29.12.2024 (а.с.5); копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3754942 від 29.12.2024 (а.с.8); розпискою про ознайомлення водія з вимогами ч.1 ст.266 КУпАП щодо відсторонення водія від керування транспортним засобом від 29.12.2024 (а.с.6); розпискою про інформування особи, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу (а.с.7); відеозаписами події з нагрудної бодікамери поліцейського та відеореєстратора службового автомобіля (а.с.12). 
Як встановлено під час апеляційного розгляду, суддя місцевого суду надав належну оцінку всім доказам у справі, проаналізував їх у сукупності та взаємозв`язку і дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Додані до протоколу докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.
Доводами апеляційної скарги висновків суду не спростовано.
Наявний в матеріалах справи відеозапис є безперервним, не має ознак монтування, містить фіксацію обставин, які мають значення для справи та які є достатніми для вирішення питання про наявність події і складу інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. Даний доказ узгоджується з іншими матеріалами справи та є належним і допустимим.
З відеозапису вбачається, що  ОСОБА_1 керував транспортним засобом та здійснив його зупинку на відстані менш ніж 10 метрів від пішохідного переходу, про що був повідомлений працівниками поліції. У водія було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота. ОСОБА_1 відмовився від виконання вимоги поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів та висловив бажання пройти огляд у закладі охорони здоров`я. Разом з тим, на неодноразові пропозиції працівників поліції та лікаря пройти огляд в закладі охорони здоров`я у встановленому порядку ОСОБА_1 повідомляв про недовіру до результатів огляду із застосуванням алкотестерів та наполягав на проведенні огляду шляхом відбору біологічних зразків, зокрема сечі та крові (22:43:40), у подальшому наполягаючи виключно на відборі зразків сечі. Після повідомлення лікарем про можливість проведення відбору крові, ОСОБА_1 знову наполягав на відборі лише сечі. При цьому, ОСОБА_1 не зважав на роз`яснення працівника поліції та лікаря щодо встановленого порядку проведення огляду. У зв`язку з відмовою ОСОБА_1  пройти огляд у запропонований лікарем спосіб, поліцейський повідомив його про складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння. ОСОБА_1 були роз`яснені права та обов`язки особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, в тому числі - право користуватися послугами адвоката (22:54:10), а також суть інкримінованого йому правопорушення. Водночас ОСОБА_1 ухилився від підписання складених працівниками поліції в його присутності процесуальних документів, що спростовує доводи захисника про протилежне.
Посилання у апеляційній скарзі на відсутність в діях ОСОБА_1  складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння та виявляв бажання пройти такий огляд шляхом відібрання сечі на вміст алкоголю є безпідставними, враховуючи наступне.
Так, відповідно до п.6 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року (у редакції на час складення протоколу, далі-Інструкція), огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Аналогічні вимоги закріплено у п.3 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебувають під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17.12.2008 №1103 (далі – Порядок №1103).
Згідно п.6 Порядку №1103, водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.
У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду (п.8 Порядку №1103).
За змістом п.10 Порядку №1103 огляд водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я проводиться в будь-який час доби із застосуванням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність).
Відповідно до розділу ІІІ Інструкції огляд у закладах охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я, який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством, а тому саме він визначає порядок та методику проведення дослідження. Використання в закладах охорони здоров`я для проведення лабораторних досліджень вимірювальної техніки та обладнання, дозволених МОЗ, підтверджується сертифікатом відповідності та свідоцтвом про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Обов`язкове дослідження біологічного середовища передбачене тільки у випадку, якщо водій учасник дорожнього руху внаслідок ДТП перебуває у несвідомому стані або з тяжкими травмами, а також для проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини. 
ОСОБА_1 , перебуваючи в закладі охорони здоров`я, повідомляв про недовіру до показів спеціальних технічних приладів, у зв`язку з чим висловлював бажання пройти огляд на стан сп`яніння шляхом дослідження крові або сечі, а згодом наполягав виключно на досліджені сечі. Такі дії водія унеможливили проведення огляду у запропонованій лікарем формі. Водночас, відповідно до вимог Інструкції, порядок та методику проведення дослідження визначає лікар, а не особа, яка проходить такий огляд. Тому водій зобов`язаний був пройти огляд у визначений лікарем спосіб, а невиконання цього обов`язку свідчить про наявність об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Відеозаписом підтверджено, що працівниками поліції та лікарем закладу охорони здоров`я не допущено порушень вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС та МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 №1395, ст.ст.256,266 КУпАП, які б могли бути підставою для визнання складених процесуальних документів недопустимими доказами. 
Непроведення огляду у закладі охорони здоров`я зумовлене відмовою ОСОБА_1 пройти його у запропонований лікарем спосіб. Матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність у ОСОБА_1 медичних протипоказань для забору крові, так само як і не встановлено, що такі обставини були підтверджені медичними документами на момент проведення огляду.
Щодо доводів сторони захисту про проведення огляду неуповноваженою особою, апеляційний суд зазначає наступне. Надана стороною захисту відповідь Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» від 17.04.2025 містить загальну інформацію щодо порядку проходження лікарями заходів безперервного професійного розвитку та способів підтвердження такого навчання, однак сама по собі не підтверджує відсутність у лікаря, який був залучений до проведення огляду, повноважень на його проведення у конкретних обставинах цієї справи. При цьому з матеріалів справи та відеозапису вбачається, що медичний огляд здійснювався у закладі охорони здоров`я, який включений до Переліку закладів, уповноважених на проведення оглядів водіїв на стан сп`яніння, а відтак доводи сторони захисту про проведення огляду неуповноваженою особою є необґрунтованими. Крім того, встановлена відмова ОСОБА_1 від проходження огляду у визначеному лікарем порядку унеможливила проведення такого огляду, у зв`язку з чим доводи сторони захисту, пов`язані з оцінкою повноважень лікаря, не впливають на правильність правової кваліфікації дій особи за ч.1 ст.130 КУпАП.
Наявність в матеріалах справи акту огляду та направлення на проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я не спростовує винуватості ОСОБА_1 , який відмовився від огляду на стан сп`яніння.
Слід також зазначити, що за змістом п.2 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції,  затвердженої наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015, поліцейський, як посадова особа, на яку покладено обов`язок забезпечення безпеки дорожнього руху, самостійно за власним переконанням визначає наявність у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння, визначених п.п.3, 4 Розділу І цієї Інструкції. З відеозапису фіксації обставин події вбачається, що у працівника поліції була обґрунтована підозра вважати, що ОСОБА_1 знаходиться у стані алкогольного сп`яніння, зважаючи на повідомлення останнього про виявлені у нього ознаки, які відображені у протоколі про адміністративне правопорушення. Отже, вимога поліцейського про проходження відповідного огляду була законною.
Доводи про те, що розгляд справи судом першої інстанції відбувся за відсутності сторони обвинувачення та з порушенням вимог щодо безсторонності суду, не можуть бути визнані обґрунтованими. Згідно з положеннями КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення не передбачає обов`язкової участі сторони обвинувачення у судовому засіданні, а суд здійснює розгляд справи на підставі матеріалів, наданих органом (посадовою особою), який склав протокол, та досліджених у судовому засіданні доказів. 
Інші доводи апеляційної скарги та пояснення захисника не впливають на правильність висновків суду першої інстанції та не є обставинами, які виключають винуватість ОСОБА_1 в інкримінованому йому правопорушенні, а також не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови. 
При цьому, суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32)
Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
При розгляді даної справи суддя місцевого суду правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Також не підлягає задоволенню клопотання захисника про закриття провадження у справі з огляду на те, що на час апеляційного розгляду закінчився, передбачений ст.38 КУпАП, річний строк накладення адміністративного стягнення, оскільки справа судом першої інстанції розглянута в межах строків накладення адміністративного стягнення, а закінчення таких строків на час розгляду справи апеляційним судом не є підставою для закриття провадження на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП. 
Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм закону, які б слугували підставою для скасування чи зміни постанови суду. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.
За таких обставин, підстав для скасування постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_1 немає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд –

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Нестеренка Миколи Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а постанову Брусилівського районного суду Житомирської області від 07 березня 2025 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Галацевич