ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 645/7814/24
Номер провадження 22-ц/818/211/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 квітня 2025 року в складі судді Феленко Ю.В. по справі № 645/7814/24 за позовом Управління соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення неправомірно отриманих бюджетних коштів,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2024 року Управління соціального захисту населення (далі – УСЗН) адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення неправомірно отриманих бюджетних коштів.
Позов мотивовано тим, що 06 квітня 2021 року ОСОБА_1 , звернулась до УСЗН адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради із заявою про призначення державної допомоги на дітей одиноким матерям відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» та Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751.
На підставі поданих документів, відповідачці було призначено допомогу на період з 01 квітня 2021 року по 31 серпня 2021 року у розмірі 1127,26 грн щомісячно. Після перерахунку, у зв`язку зі зміною прожиткового мінімуму, розмір допомоги останній за період з 01 липня 2021 року по 31 серпня 2021 грн складав 1242,26 грн щомісячно.
За результатами верифікації державних виплат, проведеної Міністерством фінансів України виявлено, що ОСОБА_1 16 лютого 2021 року через АТ КБ «ПриватБанк» здійснила одноразову покупку/оплату послуг на суму, що перевищує 50000,00 грн. 
Враховуючи, що одноразова покупка/оплата послуг була проведена протягом 12 місяців перед зверненням за призначенням допомоги, відповідач не мала права на отримання допомоги у період з 01 квітня 2021 року по 31 серпня 2021 року, а тому переплата бюджетних коштів відповідачу за вказаний період склала 5866,30 грн.
Посилаючись на вказані обставини УСЗН адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради просило стягнути з ОСОБА_1 неправомірно отримані бюджетні кошти у розмірі 5866,30 грн та судові витрати.
14 лютого 2025 року ОСОБА_1 подала відзив, в якому просила позов залишити без задоволення.
Відзив мотивовано тим, що вона є одинокою матір`ю дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є інвалідом з дитинства другої групи та має діагноз: дитячий церебральний параліч. Їй призначено державну соціальну допомогу на дитину з інвалідністю з надбавкою на догляд за період з 26 червня 2007 року до досягнення нею 18-ти річного віку, до ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Вказувала, що позивачем не надано рішення про призначення державної допомоги на дітей одиноким матерям на період з 01 квітня 2021 року по 31 серпня 2021, рішення про перерахунок розміру державної допомоги , а також доказів своєчасних виплат та їх розмірів. Лист Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат від 09 грудня 2024 року № 3391 не є належним доказом по справі, оскільки нерухомість вона не купувала.
Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 квітня 2025 року позовні вимоги УСЗН адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь УСЗН адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради неправомірно отримані бюджетні кошти у розмірі 5866,30 грн та 3028,00 грн судового збору.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачка не мала права на отримання державної соціальної допомоги на дітей одиноким матерям, оскільки перед зверненням за призначенням допомоги нею 16 лютого 2021 року здійснено одноразову оплату за туристичні послуги в розмірі, що перевищує 50000,00 грн, а тому наявні підстави для стягнення неправомірно отриманих бюджетних коштів. 
На вказане судове рішення засобами поштового зв`язку 20 травня 2025 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в яких, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги залишити без задоволення. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що вона є інвалідом з дитинства, їй встановлена 2 група інвалідності. Наразі вона є студенткою Харківського національного університету імені В. Н. Каразіна, а тому її мати має право на виплату державної допомоги на дітей одиноким матерям до закінчення нею навчального закладу, але не довше ніж до досягнення 23 років включно, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Проте, УСЗН адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради не тільки не проводить цих виплат, а вчиняє дії, спрямовані на погіршення їх скрутного матеріального стану нашої сім`ї. 
Задоволення позову буде впливати на неї, бо наразі її доходи складаються виключно із пенсії по інвалідності 2 групи, а ОСОБА_1 державну допомогу незаконно не виплачують.
Вказувала, що судом першої інстанції неправомірно не було залучено її до участі у справі, а також не застосовано строку позовної давності до вимог УСЗН.
Рішення про призначення держави виплат не скасовано, не змінено, не визнано протиправною та не втратило чинності, а тому правова підстава отримання коштів не відпала.
Вказувала, що їх родиною не було придбано житла, що свідчить про відсутність порушення цільового використання коштів.
На рішення суду першої інстанції засобами поштового зв`язку 20 травня 2025 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги залишити без задоволення.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не з`ясовано природи виникнення переплати бюджетних коштів у розмірі 5866,30 грн.
Рішення УСЗН від 22 квітня 2021 року про призначення державної допомоги було чинним на час виплат та в подальшому не скасовано, а тому висновок про неправомірність отримання нею бюджетних виплат є незаконним.
ОСОБА_2 є інвалідом з дитинства, має важке захворювання ДЦП (інвалід 2 групи) та розлади опорно-рухового апарата, потребує спеціального медичного лікування, які в Україні не надаються.
Спроба сплатити за послуги медичного транспортування дитини до лікувального центру не потягли за собою реалізації поїздки, і кошти були повернені на рахунок відповідача, про що вона неодноразово надавала свої пояснення до УСЗН. 
Всі відомості, зазначені в декларації, що була подана нею до УСЗН, є достовірними, відповідають фактичним обставинам, у зв`язку з чим підстави для стягнення коштів відсутні.
Судом не встановлено дати перерахування коштів державної допомоги відповідачці, які стягнуті як «безпідставно набутими», та з урахуванням яких (дат переказів) наявні підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності, оскільки такий строк сплив на час подання позовної заяви від 05 грудня 2024 року. 
23 червня 2025 року УСЗН адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради подано відзив на апеляційну скаргу, в якому управління просило залишити рішення суду без змін.
Відзив мотивовано тим, що відповідачкою здійснено одноразову оплату послуги на суму 83271,99 грн, що перевищую встановлений законодавством максимум та унеможливлює отримання відповідної державної соціальної Допомоги.
ОСОБА_1 не надано доказів, що вищевказаний правочин відноситься до медичних, освітніх та житлово-комунальних згідно із соціальною нормою житла та соціальними нормативами житлово-комунального обслуговування. 
Доводи Апелянта зводиться лише до стану здоров`я ОСОБА_2 та викривленню норм чинного законодавства в частині недопустимості тих чи інших наданих доказів без обґрунтування причини такої недопустимості. 
Форма вини відповідача, у даному випадку, не впливає на фактичні обставини справи і не має юридичного значення для аналізу наслідків, що настали.
Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 квітня 2025 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.
Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а провадження за скаргою ОСОБА_2 підлягає закриттю виходячи з такого.
Судом встановлено, що 06 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до УСЗН адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради із заявою про призначення державної соціальної допомоги на дітей одиноким матерям, надавши декларацію про доходи та майновий стан (а.с.6-7, 8-9).
Рішенням УСЗН адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради від 22 квітня 2021 року ОСОБА_1 було призначено державну соціальну допомогу відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», допомогу одиноким матерям з 01 квітня 2021 року по 31 серпня 2021 року в розмірі 1127,26 грн щомісяця (а.с. 10).
Згідно з інформацією Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат переплата бюджетних коштів за період з 01 квітня 2021 року по 30 серпня 2021 року складає 5866,30 грн. Верифікація: покупка житла (а.с. 11).
Листом від 10 листопада 2021 року УСЗН адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради відповідачку повідомлено щодо необхідності повернення надміру виплачених бюджетних коштів за призначеною допомогою у розмірі 5866,30 грн (а.с. 12).
Відповідно до інформації АТ КБ «ПриватБанк» по рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), 16 лютого 2021 року здійснено такі операції:
- поповнення готівкою своєї картки в терміналі самообслуговування 13700,00 грн;
- поповнення готівкою своєї картки в терміналі самообслуговування 20000,00 грн;
- поповнення готівкою своєї картки в терміналі самообслуговування 50000,00 грн.
Дані кошти були витрачені: 16.02.2021 13:30:24 16.02.2021 P10 F DB -83 270.39 UAN -82 721.99 2,091.11 42429Z 4722 TWITERM FIN ETR.TRIP_UA_L71G97, URHO RTRROSEN KAT P 10 Туризм Послуги туризму та транспортних перевезень: ETR.trip_ua_L71G97, Helsinki Оплата з подвійною конвертацією pb.ua/conv. (а.с. 28).
Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини 2 статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Звертаючись до суду, позивач самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.
Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги.
Частиною 1, 3 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).
Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Статтею 1 Закону України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям" визначено, що соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям - це щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім`ям у грошовій формі у розмірі, який залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім`ї.
Стаття 3 вказаного Закону передбачає, що право на державну соціальну допомогу мають малозабезпечені сім`ї, які постійно проживають на території України, а також інші малозабезпечені сім`ї у випадках, встановлених законом.
Відповідно до ст. 8 цього Закону розмір призначеної державної соціальної допомоги перераховується за заявою уповноваженого представника сім`ї. У разі затвердження нового рівня забезпечення прожиткового мінімуму розмір призначеної допомоги перераховується без звернення уповноваженого представника сім`ї.
Згідно з ст. 4 цього Закону призначення і виплата державної соціальної допомоги здійснюються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад за місцем проживання уповноваженого представника сім`ї.
Порядок призначення, умови виплати та підстави для припинення виплати державної соціальної допомоги, перелік документів, необхідних для призначення допомоги згідно із цим Законом, встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Так, умови призначення і виплати малозабезпеченим сім`ям державної соціальної допомоги, передбаченої цим Законом, перелік документів та/або відомостей, необхідних для призначення такої допомоги, а також підстави для припинення її виплати, визначено Порядком призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів від 24 лютого 2003 року № 250 (далі - Порядок № 250).
Згідно з пунктами 2 Порядку № 250 державна соціальна допомога призначається і виплачується малозабезпеченим сім`ям, які постійно проживають на території України, а також іншим малозабезпеченим сім`ям у випадках, установлених законом, які з поважних або незалежних від них причин мають середньомісячний сукупний дохід менший від прожиткового мінімуму для сім`ї.
Державна соціальна допомога призначається на шість місяців з місяця звернення за її призначенням.
Відповідно до пункту 5 Порядку № 250 для призначення державної соціальної допомоги уповноважений представник малозабезпеченої сім`ї, особа якого посвідчується паспортом громадянина України або іншим документом, що підтверджує право на постійне проживання в Україні (для іноземця та особи без громадянства), подає такі документи:
- заяву, складену за формою, встановленою Мінсоцполітики;
- декларацію про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, складену за формою, встановленою Мінсоцполітики (далі - декларація);
- довідку про доходи у разі зазначення в декларації доходів, інформація про які відсутня в ДПС, Пенсійному фонді України, фондах соціального страхування тощо та згідно із законодавством не може бути отримана за відповідним запитом органу соціального захисту населення. У разі неможливості підтвердження таких доходів довідкою до декларації додається письмове пояснення із зазначенням їх розміру;
- довідку про доходи за шість місяців перед місяцем звернення (за наявності), у разі коли для обчислення сукупного доходу враховуються шість місяців перед місяцем звернення;
- посвідчення учасника бойових дій встановленого зразка (за наявності).
Інформація про склад малозабезпеченої сім`ї заявника зазначається в декларації. Якщо заявник вже отримує будь-який із видів державної допомоги, які призначаються органами соціального захисту населення, відомості про розмір допомоги враховуються цим органом без необхідності її декларування.
Відповідно до підпункту 2 пункту 10 Порядку № 250, державна соціальна допомога не призначається, якщо особи, які входять до складу малозабезпеченої сім`ї, протягом 12 місяців перед місяцем звернення за призначенням державної соціальної допомоги здійснили на суму, яка на дату проведення операції перевищує 50 тис. гривень: 
купівлю земельної ділянки, квартири (будинку) (крім житла, отриманого або придбаного за рахунок державного чи місцевого бюджету), іншого нерухомого майна, транспортного засобу (механізму), цінних паперів та інших фінансових інструментів, віртуальних активів (у значенні, наведеному в Законі України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення"), будівельних матеріалів, інших товарів довгострокового вжитку або оплатили (одноразово) будь-які роботи або послуги (крім медичних, освітніх та житлово-комунальних послуг згідно із соціальною нормою житла та соціальними нормативами житлово-комунального обслуговування). 
Пунктом 25 Порядку встановлено, що коли малозабезпеченою сім`єю приховано або подано недостовірні дані про доходи та майновий стан або органом соціального захисту населення отримано інформацію про обставини, що вплинули на встановлення права на призначення державної соціальної допомоги та визначення її розміру, внаслідок чого надміру виплачено кошти, органи соціального захисту населення:
- визначають обсяг надміру виплачених коштів з місяця призначення державної соціальної допомоги та встановлюють строки їх повернення залежно від матеріального стану малозабезпеченої сім`ї; 
- повідомляють уповноваженому представнику малозабезпеченої сім`ї про обсяг надміру виплачених коштів та строки їх повернення.
Суми надміру виплаченої державної соціальної допомоги повертаються: 
- отримувачем державної соціальної допомоги самостійно; 
- за згодою отримувача державної соціальної допомоги у повному обсязі за рахунок її наступних виплат; 
- за рішенням органу соціального захисту населення за рахунок суми наступних виплат державної соціальної допомоги у розмірі, що не перевищує 20 відсотків щомісячної суми призначеної допомоги.
У разі неможливості добровільного повернення або утримання надміру виплачених сум державної соціальної допомоги такі суми стягуються в судовому порядку.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 16 лютого 2021 року було здійснено одноразову оплату в розмірі 83270,39 грн за Послуги туризму та транспортних перевезень: ETR.trip_ua_L71G97, Helsinki.
Наявність вказаної транзакції відповідачкою не спростовано, беззаперечних доказів, що вказані кошти сплачені за послуги, пов`язані з лікуванням ОСОБА_1 не надано.
Враховуючи встановлені в даній справі обставини, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про порушення відповідачкою вимог Порядку № 250, що є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача надміру виплачених коштів в розмірі 5866,30 грн.
Щодо доводів апелянтів про сплив позовної давності то, суд керується таким.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Інститут позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України).
Початок перебігу строку позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина 4 статті 267 ЦК України).
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина 3 статті 267 ЦК України).
Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (включаючи загальну позовну давність тривалістю у три роки). Відповідно, трирічний строк позовної давності було продовжено на строк дії карантину з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантин з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України скасовано.
Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року.
Водночас, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан, строк дії якого неодноразово продовжувався та діяв на момент звернення позивачем до суду із позовом.
Законом України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» від 08 листопада 2023 року № 3450-IX до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було внесено зміни, а саме: пункт 19 викладено у наступній редакції: «19. У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану».
Підсумовуючи, якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану. Аналогічні висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 02 липня 2025 року в справі № 903/602/24 (провадження № 12-19гс25).
Зважаючи на вищезазначені вимоги закону щодо продовження позовної давності під час дії карантину та її зупинення на строк дії воєнного стану, судова колегія не вбачає підстав для відмови у задоволенні позову з підстав спливу строку позовної давності.
Щодо апеляційної скарги ОСОБА_2 то суд керується таким.
У частині 1 статті 352 ЦПК України закріплено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зазначено, що аналіз частини 1 статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи: учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.
У контексті зазначеного, за приписами процесуального законодавства особа, яка не брала участі у справі, може подати апеляційну скаргу, якщо оскаржуваним рішенням суду безпосередньо вирішено питання про її права, свободи або про її обов`язки, тобто безпосередньо встановлено, змінено або припинено права або обов`язки цієї осіб.
На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести свій правовий зв`язок зі сторонами спору або безпосередньо із судовим рішенням через обґрунтування такого критерію, як вирішення судом питання про її право, інтерес та/або обов`язок, як елементів змісту матеріально-правових відносин, в площині яких виник спір. Такий зв`язок повинен бути безпосереднім, а не ймовірним та опосередкований іншими правовідносинами.
Судове рішення, оскаржуване незалученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та/або обов`язків цієї особи (тобто, судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник) або міститься судження про права та/чи обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.
Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення є висновки суду про права та/чи обов`язки цієї особи або якщо у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про її права та/чи обов`язки. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, незалучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що випливають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних праві обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.
Такого висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 23 листопада 2020 року у справі № 826/3508/17.
У пункті 3 частини 1 статті 362 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.
Тобто, у разі подання апеляційної скарги особою, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті.
Суд апеляційної інстанції має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питання про права та інтереси особи, яка не брала участі у справі, лише в межах відкритого апеляційного провадження. Якщо такі обставини не підтвердяться, апеляційне провадження підлягає закриттю на підставі пункту 3 частини 1 статті 362 ЦПК України.
Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц (провадження № 61-41547сво18).
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_2 вказувала, що вона є донькою одинокої матері ОСОБА_1 та державна допомога на дітей одиноким матерям є єдиним джерелом існування, а тому стягнення коштів суттєво вплине на їх майновий стан, оскільки стягнення коштів буде із спільного з матір`ю бюджету.
У справі, яка переглядається, правовідносини щодо стягнення неправомірно отриманих бюджетних коштів виникли між УСЗН адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради та ОСОБА_1 . Рішенням суду першої інстанції покладено обов`язки щодо сплати коштів лише на ОСОБА_1 , питання про права та обов`язки ОСОБА_2 не вирішувалось.
Посилання апелянта, що спірні суми будуть стягнуті зі спільного бюджету є передчасними та не підтверджені належними доказами.
Зважаючи, що суд першої інстанції не вирішував в оскаржуваному рішенні питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_2 , апеляційне провадження за її апеляційною скаргою на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 квітня 2025 року підлягає закриттю.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 квітня 2025 року залишити без змін.
Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 квітня 2025 року по справі № 645/7814/24 за позовом Управління соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення неправомірно отриманих бюджетних коштів.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 14 січня 2026 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина