ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 759/25351/24 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Бужак Н.П.
Суддів: Беспалова О.О., Ключковича В.Ю.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Левченко Світлани Юріївни на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28 січня 2025 року, суддя Горбенко Н.О., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 про накладення адміністративного стягнення.
Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 16 грудня 2024 року розгляд справи здійснено за правила спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 28 січня 2025 року адміністративний позов залишено без задоволення.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - Левченко Світлана Юріївна звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для виходу із письмового провадження та проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.
В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи та доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено наступне.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 10 серпня 2024 року офіцером адміністративного відділення ОСОБА_2 складено протокол про те, що 10.09.2012 об 11 год. 47 хв. по АДРЕСА_1 встановлено, що ОСОБА_1 доставлено працівниками поліції до ІНФОРМАЦІЯ_2 через те, що він не з`явився у зазначений термін по повістці на 25.05.2024 о 09 год. 00 хв. Військовозобов`язаний оповіщений 26.04.2024 о 09 год. 30 хв. належним чином під його особистий підпис. Своїми діями ОСОБА_1 порушив обов`язок, встановлений ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» з`явитись до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені ним в документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників ТЦК та СП). Таким чином, встановлено, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 порушив законодавство про мобілізацію під час особливого періоду, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
В протоколі позивач зазначив наступне: «з правопорушенням не погоджуюсь, так як під час черги в ТЦК стало погано і я звернувся до лікаря».
Постановою №1712 за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення позивача притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штраф у розмірі 25 500,00 грн за те, що він не з`явився у зазначений термін по повістці на 27.05.2024 о 09 годині 00 хвилин. Військовозобов`язаний оповіщений 26.04.2024 о 09 годині 30 хвилин належним чином під його особистий підпис. Своїми діями ОСОБА_1 порушив обов`язок встановлений частиною 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Як зазначив позивач у позовній заяві, 27.05.2024 він з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 09:00 год, проте під час очікування у черзі йому стало зле у зв`язку з чим він вимушений був звернутись до лікаря для отримання медичної допомоги, про що повідомив чергового ТЦК та СП.
У період з 27.05.2024 по 07.06.2024 позивач перебував на лікарняному через захворювання загального характеру про що свідчить витяг з електронного реєстру листів непрацездатності від 12.08.2023.
18.07.2024 позивач отримав бронювання до 18.07.2025. Разом з тим, 10.08.2024 позивачу зателефонував дільничний інкпектор і повідомив, що його оголошено у розшук за неявку по повістці 27.05.2024 і йому необхідно з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_4 . 10.08.2024 позивач з`явився до ТЦК та СП, де офіцер склав відносно нього протокол про адміністративне правопорушення. Про винесення постанови він не знав і стало відомо йому про дане рішення лише від державного виконавця.
Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли у справі, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
У абзаці 7 частини третьої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зазначено, що у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.
Абзацами 10, 11 частини третьої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка). У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.
Отже, чинне законодавство чітко визначає підстави, які є поважними у разі неприбуття особи на виклик до Територіального центру комплектування та соціальної підтримки та дії військовозобов`язаного у разі неможливості прибути до РТЦК в день виклику.
Як встановлено судом першої інстанції, після отримання повістки №205/04/ 64259 про необхідність прибути о 09 годині 00 хвилин 27.05.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 26.04.2024 року, 27.05.2024 року позивач не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 та не надав до суду жодного доказу, який би підтверджував його доводи. 
Разом з тим, позивачем не надано до суду доказів того, що працівників ІНФОРМАЦІЯ_2 було повідомлено про те, що позивач поїхав до лікарні.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами.
За змістом ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини третьої статті 210-1 КУпАП (у редакції чинній на момент вчинення діяння) вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
З аналізу вищезазначених правових норм у контексті спірних правовідносин слідує, що для висновку щодо правомірності оскаржуваної постанови необхідно встановити: факт отримання позивачем повістки для необхідності з`явитися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки; факт відповідності змісту повістки вимогам законодавства; наявність поважних причин неприбуття позивача до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк, визначений у повістці.
До матеріалів справи позивачем було надано витяг з електронного реєстру листків непрацездатності від 12.08.2024 року, індексний номер витягу: 0225 1220 0220 2209.
Разом з тим, як вірно зауважив суд першої інстанції, позивач не виконав вимоги абзацу 11 частини третьої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме: у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, тобто не пізніше 30.05.2024 року, не повідомив про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів, тобто не пізніше 03.06.2024 року.
Жодного доказу того, що позивач взагалі повідомив ІНФОРМАЦІЯ_5 про поважні причини своєї неявки 27.05.2024 року о 09 год. 00 хв. до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, матеріали справи не містять.
Водночас, хвороба позивача не може бути поважною причиною невиконання ним дій, визначених у абзаці 11 частини третьої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», які повинні були виконані позивачем у строк не пізніше 03.06.2024 року.
Після закриття листка непрацездатності 07.06.2024 року позивач не вчинив жодних дій для повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_2 про причини своєї неявки по повістці 27.05.2024 року.
Отже, оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення відповідає вимогам статті 283 КУпАП, адміністративне стягнення у виді штрафу, визначене у межах санкції, передбаченої частиною третьою статті 210-1 КУпАП.
Щодо посилання відповідача на порушення під час складання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, колегія суддів зазначає таке.
За змістом статті 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, розгляд яких віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України (у частині правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України), якщо особа не з`явилася без поважних причин або не повідомила причину неприбуття на виклик територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце виклику, та за наявності у територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України підтвердних документів про отримання особою виклику.
Разом з тим, 10 серпня 2024 року протокол №2018 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 складено за його присутності, про що свідчить його підпис у вказаному протоколі.
Окрім того, ОСОБА_1 під його підпис повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 09 год. 00 хв. 15 серпня 2024 року в приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 , кабінет №110.
Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, порушень вказаної норми КУпАП під час складання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення не встановлено
Відповідно до ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи вчинені (прийняті) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив заяву у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.
При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28 січня 2025 року.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Згідно з ст. 271 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-286, 288, 289, 289-5 цього Кодексу, суд проголошує повне судове рішення.
У справах, передбачених статтею 283-1 цього Кодексу, суд може проголосити скорочене судове рішення.
Копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 272 КАС України судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 283-1, 283-2, 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-283-1, 284-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 271, 272, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Левченко Світлани Юріївни залишити без задоволення, а рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28 січня 2025 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Беспалов О.О.

Ключкович В.Ю.