УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №935/429/23 Головуючий у 1-й інст. Янчук В.В. 
Категорія 39 Доповідач Шевчук А. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 грудня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М., 
суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) у м.Житомирі 
цивільну справу №935/429/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання фінансових послуг 
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс»
на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 21 березня 2024 року, яке ухвалене під головуванням судді Янчук В.В. у м.Коростишеві,

в с т а н о в и в:

У лютому 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі - ТзОВ «Вердикт Капітал») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 . Просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором про надання фінансових послуг від 01 березня 2021 року №2106052067094 у розмірі 47 062,14 грн; судовий збір та витрати на правничу допомогу.
Позов обґрунтований тим, що 01 березня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 укладений договір про надання фінансових послуг №2106052067094 «Стандартний», відповідно до якого, відповідач отримав кредит у сумі 4 600 грн строком на 16 днів та зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно з умовами цього договору. ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» належним чином виконало свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором шляхом перерахування грошових коштів на рахунок відповідача, але останній свої зобов`язання щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав. 01 грудня 2021 року між ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТзОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №1-12, відповідно до умов якого, ТзОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача за вказаним договором. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість в сумі 47 062, 14 грн, яка складається з: 4 600 грн - заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 32 936 грн - заборгованість за процентами, 9 526,14 грн - заборгованість за простроченими процентами станом на день підготовки позову.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 21 березня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, правонаступник позивача ТзОВ «Дебт Форс» подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовом задовольнити у повному обсязі. 
Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що 01 грудня 2021 року між ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТзОВ «Вердикт Капітал» укладений договір факторингу №1-12, за умовами якого клієнт зобов`язався відступити за плату право грошової вимоги у сумі 60 168 947 грн, а фактор зобов`язався, здійснивши фінансування в порядку, передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту, і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між клієнтом та боржниками. У п.6.1.4 даного договору сторони узгодили, що право вимоги переходить до фактора після оплати фінансування з моменту підписання сторонами акта приймання-передавання Реєстру боржників (додаток №2), який є підтвердженням передачі фактору права грошової вимоги до боржників, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно переданого права вимоги. Відповідний акт приймання-передавання реєстру боржників (додаток №2) до договору факторингу №1-12 від 01 грудня 2021 року був підписаний між ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТзОВ «Вердикт Капітал» 03 грудня 2021 року в двох примірниках, які знаходилися у розпорядженні сторін договору факторингу. Договором №12-05/23 про відступлення прав вимоги від 12 травня 2023 року, відповідно до якого «Дебт Форс» набув право вимоги за договором про надання фінансових послуг №2106052067094 «Стандартний» від 01 березня 2021 року, встановлена умова щодо передачі документів, наявних у первісного кредитора, що підтверджують, права вимоги, а також матеріали судових спорів та/або виконавчих проваджень. Акт приймання-передавання Реєстру боржників (додатку №2) до договору факторингу №1-12 від 01 грудня 2021 року підписаний між ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТзОВ «Вердикт Капітал», не входив до переліку зазначених документів, та був відсутнім у ТзОВ «Дебт Форс», як правонаступника позивача. Після отримання рішення по справі, яким було відмовлено в задоволенні позову, саме з причини відсутності акта приймання-передавання реєстру боржників у матеріалах справи, ТзОВ «Дебт Форс» було направлено відповідний запит до ТзОВ «Вердикт Капітал» та отримано копію акта приймання-передавання реєстру боржників (додатку №2) до договору факторингу №1-12 від 01 грудня 2021 року. ТзОВ «Дебт Форс» був позбавлений можливості надати зазначений документ до суду першої інстанції з об`єктивних та незалежних від ТзОВ «Дебт Форс» причин. Враховуючи, зазначене існує необхідність у долученні копії акта приймання-передавання реєстру боржників (додатку № 2) до договору факторингу №1-12 від 01 грудня 2021 року, підписаного між ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТзОВ «Вердикт Капітал», в якості доказу до матеріалів справи.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_1 адвокат Василевська О.А. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
При цьому посилається на те, що скаржником зазначено, що відповідний акт приймання-передавання реєстру боржників (додаток №2) до договору факторингу №1-12 від 01 грудня 2021 року був підписаний між ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТзОВ «Вердикт Капітал» 03 грудня 2021 року в двох примірниках, які знаходилися у розпорядженні сторін договору факторингу. Договором №12-05/23 про відступлення прав вимоги від 12 травня 2023 року, відповідно до якого «Дебт Форс» набув право вимоги за договором про надання фінансових послуг №2106052067094 «Стандартний» від 01 березня 2021 року, встановлена умова щодо передачі документів, наявних у первісного кредитора, що підтверджують права вимоги, а також матеріали судових спорів та/або виконавчих проваджень. Акт приймання-передавання реєстру боржників (додатку №2) до договору факторингу №1-12 від 01 грудня 2021 року, підписаного між ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТзОВ «Вердикт Капітал», не входив до переліку зазначених документів та був відсутнім у ТзОВ «Дебт Форс», як правонаступника позивача, відповідно не міг бути поданий до суду першої інстанції у строк, встановлений ЦПК України. Проте скаржник не зазначив жодної об`єктивної причини, яка перешкоджала надати зазначений доказ до суду першої інстанції під час розгляду справи, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, про існування даного акта позивач знав ще з 12 травня 2023 року, дати підписання договору №12-05/23 про відступлення прав вимоги, тобто було достатньо часу для подання доказів для підтвердження позовних вимог. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Однак такого клопотання матеріали справи не містять. Поважних та об`єктивних причин неподання доказів в строки скаржником не зазначено, тому закономірно дійти висновку про відмову в задоволенні клопотання про долучення доказів. Прийняття судом апеляційної інстанції додатково поданих доказів без урахування наведених вище критеріїв у вирішенні питання про прийняття судом апеляційної інстанції таких доказів матиме наслідком порушення принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність. Позивач надав договір про надання фінансових послуг та додатків до нього (загальних як то паспорт споживчого кредиту), в яких міститься напис: «електронний підпис» в графі «позичальник» і в графі «товариство», проте ідентифікуючих даних ОСОБА_1 вони не містять. Окрім того, доказів того, що ОСОБА_1 заходив на сайт товариства та вводив електронне підтвердження - динамічний пароль, який повинен був бути відправлений на його номер телефону, відсутні. Позивач не надав суду первинних бухгалтерських документів стосовно видачі кредиту, його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, виписки по рахунку тощо). Отже, у матеріалах справи відсутні належні, достатні та допустимі докази на підтвердження факту отримання ОСОБА_1 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» кредитних коштів у розмірі 4 600 грн.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволеною з наступних підстав.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно з ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст.129 Конституції України).

Одними з основних засад (принципів) цивільного судочинства є змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства. Так, за положеннями частини другої ст.13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України). За положеннями частини третьої ст.12 та частини першої ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Частини п`ята та шоста ст.81 ЦПК України передбачають, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 01 березня 2021 року між ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 укладений договір про надання фінансових послуг №2106052067094 «Стандартний», за умовами якого товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті та складає 4 600 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплати проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил.

Орієнтовний строк повернення кредиту-16 днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 16 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів (п.1.3) (а.с.9-13).

01 грудня 2021 року між ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» («клієнт») та ТзОВ «Вердикт Капітал» («фактор») укладений договір факторингу №1-12, за умовами якого клієнт зобов`язався відступити за плату право грошової вимоги у сумі 60 168 947 грн, а фактор зобов`язався здійснивши фінансування в порядку, передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту, і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між клієнтом та боржниками.

У п.6.1.4 цього договору сторони узгодили, що право вимоги переходить до фактора після оплати фінансування з моменту підписання сторонами акта приймання-передавання реєстру боржників (додаток №2), який є підтвердженням передачі фактору права грошової вимоги до боржників, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно переданого права вимоги.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження підписання між ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТзОВ «Вердикт Капітал» акта приймання-передавання реєстру боржників (додатку № 2).

Разом із тим, наявні в матеріалах справи: копія реєстру боржників до договору факторингу №1-12 від 01 грудня 2021 року, копія платіжного доручення №307600018 від 03 грудня 2021 року, копія витягу з додатку №3 до договору факторингу №1-12 від 01 грудня 2021 року, копія розрахунку заборгованості на дату відступлення права вимоги не є достатніми доказами переходу права вимоги відповідно до умов договору факторингу №1-12 від 01 грудня 2021 року (п.6.1.4).

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не надано належних доказів в підтвердження того, що ТзОВ «Вердикт Капітал» у визначеному законом порядку набув право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором про надання фінансових послуг №2106052067094 від 01 березня 2021 року, оскільки відсутні належні докази на підтвердження обставин набуття права вимоги ТзОВ «Вердикт Капітал», то подальше укладення ТзОВ «Вердикт Капітал», ТзОВ «Кампсіс фінанси» та ТзОВ «Дебт Форс» договорів про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №09-03/23 від 09 березня 2023 року, №12-05/23 від 12 травня 2023 року доказового значення для вирішення справи не мають.

До апеляційної скарги скаржником надана копія акта приймання-передавання реєстру боржників (додатку № 2) до договору факторингу №1-12 від 01 грудня 2021 року, підписаного між ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТзОВ «Вердикт Капітал».

Частинами другою та третьою ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 12 серпня 2020 року в справі №704/192/18, вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої ст.44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. 

Представник ТзОВ «Дебт Форс» не надав доказів неможливості подання вказаних документів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від позивача. Відтак, долучені до апеляційної скарги представником ТзОВ «Дебт Форс» докази не можуть бути прийнятті та дослідженні апеляційним судом.

Із огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що б призвело до неправильного вирішення справи по суті, а фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди з оцінкою доказів, наданою судом.

Судом першої інстанції рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні. Відповідно до положень ст.375 ЦПК України рішення суду першої інстанції залишається без змін.

Відповідно до п.2 частини третьої ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 частина шоста ст.19 ЦПК України). Ця справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.268,367,368,374-375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд 

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» залишити без задоволення.
Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 21 березня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої ст.389 ЦПК України.

Головуюча     Судді