ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/1186/25  Номер провадження 33/814/84/26	Головуючий у 1-й інстанції Павлійчук А. В.  Доповідач ап. інст. Захожай О. І.	

ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2026 року 	м. Полтава	

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Захожай О.І.
при секретарі - Лисенко О.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полтава справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, відносно якої складено протокол ОСОБА_1 на постанову судді Глобинського районного суду Полтавської області від 23 квітня 2025 року,
ВСТАНОВИВ:
Вказаною постановою :
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, працюючу у ЗДО №1 «Дзвіночок» у м.Глобине, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 ,
визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 22 березня 2025 року близько 12 год. 45 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно свого батька, а саме ображала нецензурною лайкою та погрожувала, чим завдала шкоди психологічному здоров`ю потерпілому. Вказаними діями ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
З вказаною постановою не погодилася ОСОБА_1 та подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.
В обґрунтування заявлених апеляційних вимог посилається на те, що конфліктна ситуація між сторонами та висловлювання нецензурною лайкою, за відсутності доказів на підтвердження завдання або можливості завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілого не охоплюється складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки завдання шкоди психічному здоров`ю в даному випадку є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного правопорушення.
Стверджує, що будь-яких доказів на підтвердження факту вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, за обставин викладених у протоколі, матеріали справи не містять.
Разом з цим, в поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила проводити судовий розгляд за її відсутності.
Учасники справи належним чином повідомлялися про час та місце розгляду апеляційної скарги до апеляційного суду не з`явилися, що в силу вимог ст. 294 КУпАП не є перепоною для апеляційного розгляду.
Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дійшов наступного висновку.
Перевіривши доводи апелянта щодо поважності пропуску строку на апеляційне оскарження доходжу висновку, що строк на апеляційне оскарження апелянтом не пропущено.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.
Диспозиція ч.1ст.173-2КУпАП визначає, що вчинення насильства в сім`ї,-умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що незавдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла,їжі,одягу,іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання захисного припису особою, стосовно якої він винесений, не проходження корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї. Частина 2 вказаної статті передбачає відповідальність за ті самі дії, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень,передбачених частиною першою цієї статті.
Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.173-2 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.
Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.
Відповідно до ч. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Відповідно до ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплює одну з фундаментальних цінностей демократичного суспільства. Вона категорично забороняє без будь-яких винятків катування, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження та покарання без огляду на обставини чи поведінку потерпілого, що висвітлюється у рішенні ЄСПЛ «A.V. v. Ukraine», n. 68177, «Enea v. Italy» [GC], n. 55182, «Idalov v. Russia» [GC], 91183.
Практика Європейського суду з прав людини у рішенні «Ireland v. the UK», наголошує на тому, що таке, що принижує гідність, поводження або покарання передбачає знущання, які мають викликати у жертви почуття страху, страждання і почуття власної неповноцінності, а також принизити її гідність.
Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ висловленої у рішеннях «Kudla v Poland» [GC], n. 92237, «Козинець проти України», n. 52, «Лабіта проти Італії», n. 120, «Чембер проти Росії», n. 49244, поводження є «нелюдським», якщо, крім іншого, воно було умисним, застосовувалось впродовж кількох годин поспіль і призводило або до справжніх тілесних ушкоджень, або до гострих фізичних чи душевних страждань.
Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує існування у внутрішньому праві засобів, які надають можливість скористатися правами і свободами, закріпленими в Конвенції, незалежно від того, як вони подані в національній правовій системі. Це положення вимагає, щоб відповідний внутрішній орган вивчив зміст скарги, яка базується на Конвенції, та забезпечив необхідне виправлення порушеного права. Рішення Європейського суду з прав людини «Chahal v. the UK», n. 145.
У відповідності до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.
Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП на останню складено протокол про адміністративне правопорушення за вчинення домашнього насильства щодо свого батька ОСОБА_2 , яке виразилось у вчиненні насильства психологічного характеру.
Вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД №398173 від 09 квітня 2025 року; протоколом про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 24 березня 2025 року, письмовими поясненням ОСОБА_2 від 24.03.2025 та ОСОБА_1 від 09.04.2025 року; формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства та іншими доказами в їх сукупності.
Дані докази є належними, послідовними та достатніми для підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
При накладенні стягнення суд першої інстанції врахував відомості про ОСОБА_1 , характер вчиненого правопорушення, особу порушника, його майновий стан, відсутність обставин, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення.
Доводи особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про відсутність в її діях вчинення домашнього насильства не є переконливими та не відповідають фактичним обставинам справи.
Інші доводи апеляційної скарги щодо обставин події вважаю не достатньо переконливими, не узгоджується з іншими доказами і не спростовують винуватості ОСОБА_1 в інкримінованому адміністративному правопорушенні.
Під час апеляційного перегляду не встановлено порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Глобинського районного суду Потавської області від 23 квітня 2025 року, якою ОСОБА_1 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення,передбаченого ч.1ст.173-2КУпАП,- залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя Полтавського апеляційного суду О.І. Захожай