ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/12526/24                                                                       Головуючий у 1 інстанції: Кочанова П.В. 
                                                                                  Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  24 листопада 2025 року                                                                                  м. Київ
    Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача                                    Вівдиченко Т.Р.
Суддів                                                      Аліменка В.О.
      Ключковича В.Ю.
За участю секретаря                               Данилюк Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Міністерства соціальної політики України про зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Кабінету Міністрів України, Міністерства соціальної політики України, в якому просила:
- визнати протиправним встановлення коригуючих коефіцієнтів та визнати протиправним встановлення самого поняття норми (0.0383) на один м2   в Гкалоріях при розрахунку субсидій за опалення (теплопостачанні) житла для отримувачів субсидій та пільг, прийняті постановою № 409 (зі змінами) від 06.08.2014 року «Про встановлення державних соціальних стандартів» у сфері житлово-комунального обслуговування (Документ 409-2014-п, чинний, поточна редакція - редакція від 21.07.2023, підстава - 733-2023-п); затверджені постановою № 807 (зміни Кабінету Міністрів України) від 14 серпня 2019 р., що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, Положення про порядок призначення житлових субсидій, (Документ 807-2019-п, чинний, поточна редакція - прийняття від 14.08.2019); затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 р. № 848 «Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива» (Документ 848-95-п, поточна редакція - редакція від 16.11.2023, підстава -1201-2023- п);
- зобов`язати Міністерство соціальної політики (через Пенсійний фонд) зробити ОСОБА_1 перерахунок сум субсидій за опалення за всі періоди опалювального сезону починаючи з 11.2021 року по теперішній час.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 23 червня 2025 року у  задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду, позивач - ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Зокрема, апелянт вказує, що суми субсидій, які вона отримувала, постійно зменшуються, у зв`язку з введенням вищезгаданих коефіцієнтів та норм. На переконання апелянта, введення коригуючих коефіцієнтів залежно від поверховості проживання отримувачів субсидій необґрунтованим та невиправданим, оскільки, це безпідставно зменшує розмір отриманих субсидій окремих громадян, що порушує права людини на отримання субсидії. Також, апелянт вважає, що введення таких коефіцієнтів порушує передбачені статтями 21, 22 (рівні права по соціальним ознакам) та 24 Конституції України щодо наявності у всіх громадян рівних прав та свобод і також порушує право, передбачене статтею 46 Конституції України, на соціальний захист.
27 серпня 2025 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача - Міністерства соціальної політики України надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.
05 вересня 2025 року до суду апеляційної інстанції від відповідача - Кабінету Міністрів України надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.
До Шостого апеляційного адміністративного суду від представника ОСОБА_1 - Певної Олени Віталіївни надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду засобами відеоконференцзв`язку системи «Електронний суд».
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від    10 листопада 2025 року заяву представника ОСОБА_1 - Певної Олени Віталіївни про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції - задоволено. 
Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, регулювання у сфері надання житлових субсидій здійснюється Положенням про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 № 848 «Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого нічного побутового палива» (далі - Положення № 848).
Вказане Положення № 848 визначає механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті Мінсоцполітики для виплати пільг і житлових субсидій громадянам на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу у грошовій формі, умови призначення та порядок надання громадянам таких житлових субсидій.
Відповідно до Положення № 848, житлова субсидія призначається за наявності різниці між розміром плати за житлово-комунальні послуги в межах соціальної норми житла, соціальних нормативів користування житлово-комунальними послугами і розміром обов`язкової частини платежу, визначеним у порядку встановленому Урядом.
Постановою Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 № 409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування» (далі - Постанова № 409) затверджено соціальні норми житла та соціальні нормативи споживання житлово-комунальних послуг, внесені зміни до Положення та постанови Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 № 1156 «Про новий розмір витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива у разі надання житлової субсидії».
Постановою № 409 затверджено соціальні норми житла (для оплати користування житлом, централізованого та індивідуального опалення) та соціальні нормативи користування житлово-комунальними послугами (централізоване постачання холодної і гарячої води, централізоване водовідведення, електропостачання, газопостачання, вивезення побутових відходів) для надання пільг та субсидій на оплату житлово-комунальних послуг.
У зв`язку із запровадженням порядку надання житлових субсидій населенню у грошовій формі, постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.2019 № 807 «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» визнано такою, що втратила чинність з 01.10.2019, постанову Кабінету Міністрів України від 23.08.2016 № 534 «Деякі питання надання субсидій для відшкодування витрат па оплату комунальних послуг» (далі - Постанова № 534), якою було затверджено Порядок розрахунку та повернення до бюджету невикористаних сум субсидії для відшкодування витрат на оплату комунальних послуг.
Відповідно до пункту 8 Переліку постанов Кабінету Міністрів України, що втратили чинність, затвердженого Постановою № 807, пункт 5 змін, що вносилися до постанов Кабінету Міністрів України постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2018 № 841 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» (зміни до Постанови № 534), визнано таким, що втратив чинність з 01.10.2019.
Згідно норм Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 № 848 (зі змінами), житлова субсидія призначається за наявності різниці між розміром плати за житлово-комунальні послуги в межах соціальної норми житла, соціальних нормативів користування житлово-комунальними послугами і розміром обов`язкової частини платежу, визначеним у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
У відповідності до пп.1 п.3 Постанови № 409, установлено соціальні нормативи, в межах яких держава надає громадянам пільги або субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, витрат на управління багатоквартирним будинком для послуги з постачання теплової енергії (для потреб централізованого або автономного опалення) та індивідуального опалення: у разі використання теплової енергії для централізованого або автономного опалення - 0,0383 Гкал на 1 кв. метр опалюваної площі на місяць в опалювальний період.
Додатком 2 до Постанови № 409 встановлено коригуючі коефіцієнти для розрахунку розміру витрат теплової енергії для централізованого або автономного опалення, зокрема, для м. Києва 1-4-поверхові будівлі - 0,608, будівлі на 5 і більше поверхів - 0,41.
Не погоджуючись із встановленими коригуючим коефіцієнтом та поняттям норми на один квадратний метр в Гкал при розрахунку субсидій за опалення (теплопостачання) житла для отримувачів субсидій та пільг, прийняті Постановою № 409, які застосовано при розрахунку її субсидії, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 2 статті 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Статтею 113 закріплено, що Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади.
Кабінет Міністрів України відповідальний перед Президентом України і Верховною Радою України, підконтрольний і підзвітний Верховній Раді України у межах, передбачених цією Конституцією.
Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується цією Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.
Організацію, повноваження і порядок діяльності Кабінету Міністрів України, відповідно до Конституції України, визначає Закон України «Про Кабінет Міністрів України» від 27.02.2014 № 794-VII.
Частиною 2 статті 1 вищевказаного Закону визначено, що Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів.
Згідно статті 2 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», до основних завдань Кабінету Міністрів України належать:
1) забезпечення державного суверенітету та економічної самостійності України, здійснення внутрішньої та зовнішньої політики держави, виконання Конституції та законів України, актів Президента України;
2) вжиття заходів щодо забезпечення прав і свобод людини та громадянина, створення сприятливих умов для вільного і всебічного розвитку особистості;
3) забезпечення проведення бюджетної, фінансової, цінової, інвестиційної, у тому числі амортизаційної, податкової, структурно-галузевої політики; політики у сферах праці та зайнятості населення, соціального захисту, охорони здоров`я, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування;
4) розроблення і виконання загальнодержавних програм економічного, науково-технічного, соціального, культурного розвитку, охорони довкілля, а також розроблення, затвердження і виконання інших державних цільових програм;
5) забезпечення розвитку і державної підтримки науково-технічного та інноваційного потенціалу держави;
6) забезпечення рівних умов для розвитку всіх форм власності; здійснення управління об`єктами державної власності відповідно до закону;
7) здійснення заходів щодо забезпечення обороноздатності та національної безпеки України, громадського порядку, боротьби із злочинністю, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій;
8) організація і забезпечення провадження зовнішньоекономічної діяльності, митної справи;
9) спрямування та координація роботи міністерств, інших органів виконавчої влади, здійснення контролю за їх діяльністю.
Частиною 1 статті 3 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» передбачено, що діяльність Кабінету Міністрів України ґрунтується на принципах верховенства права, законності, поділу державної влади, безперервності, колегіальності, солідарної відповідальності, відкритості та прозорості.
За приписами частин 1-2 статті 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.
Акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України.
Відповідно до частини 8 статті 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», акт Кабінету Міністрів України може бути оскаржений до суду в порядку та у випадках, установлених законом.
Отже, відповідач, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Як зазначив Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові 11 березня 2021 року у справі №826/4258/15: «…суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
«На підставі» означає, що суб`єкт владних повноважень повинен бути утвореним у порядку, визначеному Конституцією та законами України; зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.
«У межах повноважень» означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення та вчиняти дії відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх.
«У спосіб» означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби».
Зважаючи на вказане, реалізація вимог статті 19 Конституції України здійснюється органами ми виконавчої влади на виконання конкретних вимог законів України.
Закон України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»    визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій.
У статті 1 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» терміни вжито у таких значеннях: державні соціальні стандарти - встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій; соціальні норми і нормативи - показники необхідного споживання продуктів харчування, непродовольчих товарів і послуг та забезпечення освітніми, медичними, житлово-комунальними, соціально-культурними послугами.
У частині першій статті 9 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено, що державні соціальні нормативи у сфері житлово-комунального обслуговування встановлюються з метою визначення державних соціальних гарантій щодо надання житлово-комунальних послуг та розмірів витрат на найм житла, управління житлом і оплату комунальних послуг, які забезпечують реалізацію конституційного права громадянина на житло.
До їх числа відносяться: гранична норма оплати послуг з утримання житла, житлово-комунальних послуг залежно від отримуваного доходу; соціальна норма житла та нормативи користування житлово-комунальними послугами, щодо оплати яких держава надає пільги та встановлює субсидії малозабезпеченим громадянам; показники якості надання житлово-комунальних послуг.
Таким чином, нормами чинного законодавства України прямо передбачено право Кабінету Міністрів України вирішувати питання щодо встановлення державних соціальних стандартів та нормативів у сфері житлово-комунальних послуг.
Як вбачається з матеріалів справи, постановою Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 № 409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування» встановлені соціальні нормативи, в межах яких держава надає громадянам пільги або субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, витрат на управління багатоквартирним будинком.
Відповідно до пункту 2 Постанови № 409, установлено соціальну норму житла, в межах якої держава надає громадянам пільги на оплату житлово-комунальних послуг, витрат на управління багатоквартирним будинком для: оплати комунальних послуг - послуг з постачання теплової енергії для потреб централізованого або автономного опалення, з постачання та розподілу природного газу або постачання та розподілу електричної енергії для індивідуального опалення незалежно від джерела та виду енергії - 21 кв. метр опалюваної площі на одну особу та додатково 10,5 кв. метри на сім`ю.
Пунктом 3 Постанови № 409 установлені соціальні нормативи, в межах яких держава надає громадянам пільги або субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, витрат на управління багатоквартирним будинком, зокрема, для послуги з постачання теплової енергії (для потреб централізованого або автономного опалення) та індивідуального опалення: у разі використання теплової енергії для централізованого або автономного опалення - 0,0383 Гкал на 1 кв. метр опалюваної площі на місяць в опалювальний період;
При цьому, згідно з абзацом другим підпункту 8 пункту 3 Постанови № 409 встановлено, що залежно від особливостей регіонів та типу будівель соціальні нормативи користування житлово-комунальними послугами, встановлені підпунктом 1 цього пункту, визначаються з урахуванням коригуючих коефіцієнтів згідно з додатком.
Додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 №409 було визначено коригуючі коефіцієнти для розрахунку розміру витрат електричної енергії, природного газу та інших видів палива на потреби опалення.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2016 №317 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 №409» абзац другий підпункту 8 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 №409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування» викладено у наступній редакції: залежно від особливостей регіонів та типу будівель соціальні нормативи користування житлово-комунальними послугами, встановлені підпунктом 1 цього пункту, визначаються з урахуванням коригуючих коефіцієнтів згідно з додатками 1 і 2.
Додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 №409 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2016 №317, набрала чинності з 30.04.2016) визначено Коригуючі коефіцієнти для розрахунку розміру витрат електричної енергії, природного газу та інших видів палива на потреби опалення.
В подальшому, постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.2019 №807 «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» оскаржуване положення постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 №409 викладено в новій редакції, за якою: «залежно від особливостей регіонів та типу будівель соціальні нормативи користування комунальними послугами, встановлені підпунктом 1 цього пункту, визначаються з урахуванням відповідних коригуючих коефіцієнтів згідно з додатками 1 і 2» (абзац сьомий).
Додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 №409 (у редакції     постанови Кабінету Міністрів України від 14.08.2019 №807) закріплено коригуючі коефіцієнти для розрахунку розміру витрат електричної енергії, природного газу та інших видів палива на потреби опалення встановлено.
Отже, державні соціальні нормативи у сфері житлово-комунального обслуговування встановлюються Кабінетом Міністрів України з метою визначення державних соціальних гарантій щодо надання житлово-комунальних послуг та розмірів витрат на найм житла, управління житлом і оплату комунальних послуг, які забезпечують реалізацію конституційного права громадянина на житло, що передбачено частиною першою статті 9 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».
Колегія суддів зазначає, що проект оскаржуваної постанови погоджено з усіма заінтересованими центральними органами виконавчої влади та соціальними партнерами, а саме: з Міністерством соціальної політики України, Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, Міністерством фінансів України.
Водночас, позивачем не надано жодного допустимого доказу невідповідності оскаржених положень постанови правовим актам вищої юридичної сили, перевищення Кабінетом Міністрів України повноважень при її прийнятті.
Щодо доводів апелянта про те, що Кабінетом Міністрів України необґрунтовано та невиправдано введено коригуючі коефіцієнти, слід зазначити наступне.
Як вбачається з Пояснювальної  записки до проекту постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово- комунального обслуговування» та зазначено Міністерством соціальної політики, сім`ї та єдності України у відзиві на апеляційну скаргу, встановленню соціальних нормативів передувало проведене Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства, Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, експертами проекту „Реформа міського теплозабезпечення в Україні" дослідження 54,9 тис. справ домогосподарств - одержувачів житлових субсидій на оплату житлово-комунальних послуг, у яких установлено прилади обліку.
За результатами дослідження соціальні нормативи для надання пільг і призначення житлових субсидій було встановлено за середніми нормами фактичного споживання послуг, зокрема, у разі використання теплової енергії для централізованого опалення (теплопостачання) абонентами, житлові будинки яких обладнано будинковими та / або квартирними приладами обліку, - 0,0548 Гкал на 1 кв. м опалюваної площі на місяць в опалювальний період (діяв до 01.05.2017). До зазначеного нормативу застосовуються регіональні коригувальні коефіцієнти залежно від поверховості будівель і регіональних відмінностей.
За повідомленням Міністерства розвитку громад та територій, підхід, який запроваджено при визначенні коригувальних коефіцієнтів для розрахунку витрат природного газу на опалення будинків, базується на положеннях КТМ 204 України 244-94 „Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні", розрахованих для 467 міст і населених пунктів України, та Національного стандарту України ДСТУ-Н Б В.1.1-27:2010„Будівельна кліматологія".
У 2017 році соціальний норматив використання теплової енергії для централізованого опалення (теплопостачання) було зменшено до 0,0431 Гкал на 1 кв. м опалюваної площі на місяць в опалювальний період, оскільки після закінчення опалювального періоду 2015-2016 років теплопостачальними підприємствами було повернуто до бюджету понад 116,9 млн грн невикористаних сум житлових субсидій, упродовж 2016-2017 років - понад 1,1 млрд гривень.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2018 № 1176 «Деякі питання надання житлових субсидій населенню у грошовій формі», було внесено зміни до Постанови № 409, згідно з якими, з 01.05.2019 соціальний норматив у разі використання теплової енергії для централізованого опалення (теплопостачання) абонентами, житлові будинки яких обладнано будинковими та / або квартирними приладами обліку, становить 0,0383 Гкал на 1 кв. м опалюваної площі на місяць в опалювальний період, оскільки після закінчення опалювального періоду 2017-2018 років теплопостачальними підприємствами було повернуто до бюджету понад 402,9 млн грн невикористаних сум житлових субсидій.
Таким чином, із урахуванням обсягу фактичного споживання комунальних послуг одержувачами пільг і житлових субсидій упродовж 2015-2018 років соціальні нормативи наближено до фактичного обсягу споживання послуг населенням.
Беручи до уваги викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржувана постанова Кабінету Міністрів України прийнята з урахуванням аналізу фактичних показників споживання житлово-комунальних послуг одержувачами житлових субсидій й за результатами наукових статистично-аналітичних досліджень споживання комунальних послуг та стану забезпечення житловою площею соціально незахищених громадян України, з метою забезпечення державних соціальних гарантій у сфері житлово-комунального обслуговування, приведення існуючих норм споживання житлово-комунальних послуг до їх фактичного обсягу споживання, дотримання принципу соціальної справедливості під час надання пільг і субсидій.
Водночас, слід звернути увагу на те, що позовна заява не містить посилань на помилковість взятих до уваги відповідачем вихідних даних, а також розрахунків і досліджень, проведених у процесі підготовки і розгляду спірної постанови та визначенні конкретних значень соціальних норм і нормативів.
Крім того, як наголосив Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 15 квітня 2024 року у справі №640/495/22 за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Міністерства соціальної політики України про визнання протиправними пунктів Постанови №409, питання економічної доцільності та прийнятності застосування підходів (формул), зокрема, для розрахунку та виплати субсидії населенню, не відноситься до компетенції суду.
Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта про те, що розмір витрат, які сплачуються в разі призначення житлової субсидії, повинен бути для всіх однаковий, оскільки, позивач не обґрунтувала яким чином запровадження диференційованого визначення розміру таких витрат порушує безпосередньо її права.
Даний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 14 травня 2025 року у справі № 640/496/22 за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Міністерства соціальної політики України про визнання протиправною постанови.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що Кабінет Міністрів України, приймаючи постанову № 409 від 06.08.2014 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування», діяв па підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та відсутність правових підстав для їх задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.  

Суддя-доповідач                                                                      Вівдиченко Т.Р.          

Судді                                                                                           Аліменко В.О.

                                                                                                    Ключкович В.Ю.

Повне судове рішення складено 02.12.2025 р.