Справа № 136/103/26
провадження №1-кп/136/7/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року      м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , розглянувши у порядку спрощеного провадження кримінальне провадження за №12026025060000007 від 14.01.2026 за обвинуваченням 
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Липовець Липовецького району Вінницької області, громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 390-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Липовецького районного суду від 27.11.2025 у справі №136/2008/25, яка набрала законної сили 08.12.2025, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та окрім накладення адміністративного стягнення у виді штрафу, у відповідності до положень ст. 39-1 КУпАП його направлено на проходження програми для кривдників, передбаченої Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» строком на 3 (три) місяці. Із вказаним рішенням суду ОСОБА_2 ознайомлений у встановленому законом порядку 16.12.2025 працівниками комунального закладу «Центр надання соціальних послуг» Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області (далі - Центр надання соціальних послуг).
При цьому, працівниками зазначеного вище комунального закладу ОСОБА_2 16.12.2025 під розписку вручено направлення про проходження корекційної програми до даної установи для проходження програми для кривдників та роз`яснено наслідки неявки, зокрема можливість притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 390-1 КК України, про що відібрано відповідну розписку від 16.12.2025, та винесено офіційне попередження про неприпустимість вчинення насильства в сім`ї. При цьому, складено графік відвідувань ОСОБА_2 Центру надання соціальних послуг, з яким його ознайомлено, згідно якого він мав щоп`ятниці, починаючи з 19.12.2025, відвідувати зазначений заклад.
Після цього, ОСОБА_2 , отримавши виклик з`явився до Центру надання соціальних послуг відповідно до графіку 19.12.2025 та 26.12.2025, для проходження програми для кривдників. При цьому, 19.12.2025 з ним укладено письмовий договір про проходження програми для кривдників, з умовами якого він також був ознайомлений.
Однак, у подальшому ОСОБА_2 в обумовлені графіком строки, у визначені дати та час, а саме, 02.01.2026, 09.01.2026 та 16.01.2026, достовірно знаючи про обов`язок явки щоп`ятниці, до Центру надання соціальних послуг безпідставно не з`явився, не маючи поважних причин. Про причини неявки уповноважених осіб КЗ «Центр надання соціальних послуг» Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області він не повідомив.
Отже, ОСОБА_2 не виконав обов`язок, покладений на нього постановою Липовецького районного суду від 27.11.2025 у справі № 136/2008/25, та маючи реальну можливість проходження програми для кривдників, безпідставно, умисно ухилився від її проходження та без поважних причин не з`явився до КЗ «Центр надання соціальних послуг» та продовжує ухилятися від проходження програми для кривдників по даний час.
Такі умисні дії ОСОБА_2 органом досудового розслідування кваліфіковано за ст. 390-1 КК України, як умисне ухилення від проходження програми для кривдників особою, щодо якої такі заходи застосовані судом.
Суд, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали кримінального провадження встановив, що обвинувачений ОСОБА_2 , отримавши копії матеріалів досудового розслідування, добровільно, беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, передбаченого ст. 390-1 КК України, не оскаржує встановлені під час дізнання обставини вчиненого кримінального проступку, його кваліфікацію, ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження, передбаченого ч. 2 ст. 302 КПК України. За участю захисника адвоката ОСОБА_3 обвинуваченим подано письмову заяву про розгляд обвинувального акту в спрощеному порядку, без судового розгляду в судовому засіданні за його відсутності.
Крім цього, відповідно до вимог ч. 1 ст. 302 КПК України прокурором в обвинувальному акті заявлено клопотання про розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.
Суд, враховуючи вищевикладене, вважає за можливе розглянути обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 390-1 КК України без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, оскільки це узгоджується з приписами ч. 2 ст. 381 КПК України.
За змістом ст. 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення). Згідно з ч. 2 ст. 91 КПК доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
В силу положень ст. 92 КПК України у кримінальному провадженні обов`язок доказування покладено на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засад змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ст. 94 КПК України).
Суд, оцінивши кожен доказ стосовно їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, дійшов висновку, що події кримінального проступку мали місце, вина обвинуваченого ОСОБА_2 у скоєнні ним кримінального проступку, передбаченого ст. 390-1 КК України, знайшла своє підтвердження й доведена поза розумним сумнівом.
Дії обвинуваченого ОСОБА_2 правильно кваліфіковано за ст. 390-1 КК України, як умисне ухилення від проходження програми для кривдників особою, щодо якої такі заходи застосовані судом.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 скоїв кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України належать до категорії кримінальних проступків, раніше не судимий, не працює, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо.
Обставинами, що пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Призначаючи ОСОБА_2 вид та міру покарання суд виходить із встановленої ст. 50 КК України, його мети кари, виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, при цьому враховує визначені ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винуватого, наявності обставини, що пом`якшує покарання та відсутності обставин, що обтяжують покарання, майнового стану обвинуваченого.
Отже з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 слід призначити покарання достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, в межах санкції статті, за якою інкриміновано його діяння у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік з покладенням на нього наступних обов`язків, передбачених пунктами 1, 2, 3, ч.2 ст. 59-1 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся. 
Процесуальні витрати відсутні.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.
Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.
Керуючись ст.390-1 КК України, ст.ст. 368, 374, 376, 381-382, 394, 395, 532 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 390-1 КК України та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 1, 2, 3, ч.2 ст. 59-1 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Строк покарання у виді пробаційного нагляду обчислювати з дня постановки ОСОБА_2 на облік уповноваженим органом з пит ань пробації.
Речові докази – документи відносно ОСОБА_2 , надані КЗ «Центр надання соціальних послуг», що зберігаються в матеріалах кримінального провадження №12026025060000007, залишити в матеріалах справи.
Вирок за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку може бути оскаржений в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбачених статтею 394 КПК України.
Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Апеляційна скарга може бути подана на вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку спрощеного провадження, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1