Справа № 463/7527/25
Провадження № 2/463/273/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2026 року місто Львів
Личаківський районний суд міста Львова в складі: головуючої судді Ціпивко І.І., з участю секретаря судового засідання Метеллі Б.Б., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Орган опіки та піклування Яворівської міської ради Львівської області та орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, про позбавлення батьківських прав, 
з участю позивачки ОСОБА_1 , її представника адвоката Балуш М.Б.,

встановив:

Стислий виклад позицій сторін.
Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача та просить ухвалити рішення, яким позбавити батьківських прав відповідача – ОСОБА_2 відносно неповнолітньої дочки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивачка покликалась на те, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 02 квітня 2025 року, розірвано шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 23 липня 2009 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 1408. За час шлюбу у подружжя народилася дочка – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний час проживає із позивачкою, яка є її матір`ю. Відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків: не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує її харчуванням, медичним доглядом, не спілкується з дитиною, не бере участі у вихованні, не цікавиться її внутрішнім світом і навчальним процесом. Враховуючи наведене, просить позов задовольнити.
Відповідач не скористався правом на подання відзиву.
Інших заяв по суті справи, виключно в яких у силу вимог ч. 1 ст.174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило.
Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 13.08.2025 року головуючою у справі визначено суддю Ціпивко І.І.
Ухвалою судді Личаківського районного суду міста Львова Ціпивко І.І. від 15.08.2025 прийнято до розгляду справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Личаківської районнної адміністрації Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав. Підготовче судове засідання призначено на 08.09.2025 року.
08.09.2025 року розгляд справи у підготовчому судовому засіданні відкладено у зв`язку з неявкою сторін та призначено до розгляду на 06.10.2025 року.
Ухвалою Личаківського районного суду міста Львова від 06.10.2025 залучено до участі у справі третю особу, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, а саме орган опіки та піклування Яворівської міської ради Львівської області, а розгляд справи у підготовчому судовому засіданні відкладено на 30.10.2025.
30.10.2025 розгляд справи відкладено на 13.11.2025, у зв`язку із неявкою представника третьої особи. 
13.11.2025 справу знято з розгляду у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді. 
Ухвалою Личаківського районного суду міста Львова від 26.11.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті у судовому засіданні на 18.12.2025.
18.12.2025 року оголошено перерву для забезпечення явки дитини в судове засідання.
08.01.2026 справу знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді у відпустці.
Розгляд справи по суті відбувся 21.01.2026 року. Ухвалення та проголошення судового рішення відкладено до 30.01.2026 року.
Позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Додатково пояснила, що із відповідачем не підтримує подружніх відносин ще з 2018 року, проте лише у 2025 році розірвала із ним шлюб. Так само десь із 2020 року він взагалі перестав спілкуватися із дитиною у будь-якому вигляді, не цікавиться її життям, тому вона прийняла рішення на звернення до суду із відповідним позовом.
Представниця позивачки адвокат Балуш М.Б. у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Надала пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві.
Відповідач ОСОБА_2 надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечив.
Неповнолітня ОСОБА_3 у судовому засіданні підтвердила те, що її батько ОСОБА_2 з нею не спілкується, не телефонує, зі святами не вітає, її повним забезпеченням та підтримкою піклується мама.
Представники третіх осіб: Органу опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради Андрес Л.П. та органу опіки та піклування Яворівської міської ради А. Піджарко, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності.
Заслухавши думку учасників судового провадження, думку дитини, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов такого висновку.
Фактичні обставини справи, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Личаківського районного суду міста Львова розірвано. 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 13.07.2011.
Відповідно до заяви ОСОБА_2 від 17 липня 2025 року, яка засвідчена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Маслей І.Г., ОСОБА_2 , батько неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомив відповідні компетентні органи, у тому числі суди, що йому відомі висунуті вимоги ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав. Перебуваючи при здоровому глузді, ясній пам`яті та діючи добровільно, розуміючи значення своїх дій, без будь-якого примусу, не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо його доньки — ОСОБА_3 .
Згідно з довідкою відділу освіти Віжомлянської гімназії імені Івана Севери Яворівської міської ради Львівської області від 18 червня 2025 року № 55, ОСОБА_3 дійсно навчається у зазначеному закладі освіти з четвертого класу і по теперішній час.
Відповідно до характеристики, наданої Віжомлянською гімназією імені Івана Севери Яворівської міської ради Львівської області, ОСОБА_3 зарекомендувала себе як дисциплінована учениця, яка володіє навчальним матеріалом на середньому та достатньому рівнях навчальних досягнень, має доцільну змішану пам`ять, добрий загальний розвиток та логічне мислення. Під час навчального процесу є уважною й активною, систематично виконує домашні завдання, допомагає однокласникам, любить читати художню літературу та слухати музику, без поважних причин занять у школі не пропускає. Характеризується організованістю, пунктуальністю, дотриманням правил, практичністю, працелюбністю та доброзичливістю. Охайна, дисциплінована, скромна, життєрадісна, вихована й привітна, правила поведінки виконує свідомо, доручену справу завжди доводить до кінця.
Згідно з довідкою відділу освіти Віжомлянської гімназії імені Івана Севери Яворівської міської ради Львівської області від 07 серпня 2025 року № 64, ОСОБА_2 протягом 2024–2025 навчального року до навчального закладу не навідувався, з дитиною та педагогічними працівниками не спілкувався, навчанням доньки не цікавився.
Відповідно до характеристики, наданої Яворівською міською радою Львівської області, ОСОБА_1 зарекомендувала себе з позитивної сторони, будь-яких претензій до неї не надходило, інформацією щодо притягнення її до кримінальної чи адміністративної відповідальності старостинський округ не володіє.
Згідно висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Яворівської міської ради Львівської області від 21.11.2025 року № 435, орган опіки та піклування Яворівської міської ради Львівської області дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо неповнолітньої доньки ОСОБА_3 .
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Конституції України, Закону України «Про охорону дитинства», Сімейного кодексу України.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.
Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
Згідно зі ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Відповідно до частини 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує також висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Під час застосування наведених норм права суд враховує правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70), Верховним Судом у постановах від 26.12.2018, 13.03.2019 та 06.05.2020 при розгляді справ № 404/6391/16-ц, № 631/2406/15-ц та № 753/2025/19, відповідно до яких ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Звертаючись до суду з даним позовом позивачка обґрунтовує мотивованість та підставність подачі такого тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дочки. Зокрема, стверджує про те, що відповідач не піклується про дочку, не проявляє заінтересованість у її подальшій долі, не цікавиться станом її здоров`я, не піклується про фізичний розвиток дитини, не спілкується з дочкою. Відповідач не з`являється за місцем проживання дитини, не виявляє жодної ініціативи у встановленні будь-якого контакту з дитиною. Участь у житті дитини батько не брав та не бере й на даний час. Відповідач своїх батьківських обов`язків, зокрема, обов`язку виховувати та утримувати дитину до досягнення повноліття не виконує взагалі та не здійснює жодних дій, спрямованих на його виконання.
Суд погоджується з аргументами сторони позивача, вважає такі обґрунтованими та підтвердженими належними, допустимими та достовірними доказами, які, в своїй сукупності, є достатніми.
Так, судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених доказів, що відповідач фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дочки, її навчання, підготовкою до самостійного життя, не бере участі у її вихованні, матеріально не забезпечує, не дбає про здоров`я дочки, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не спілкується з нею.
У суду відсутні підстави ставити під сумнів істинність фактів, зазначених у досліджених судом доказах, оскільки такі відповідають і не суперечать обставинам, відомості про які містяться в інших зібраних по справі доказах.
З висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, затвердженого виконавчим комітетом Яворівської міської ради Львівської області 21.11.2025 року, судом встановлено, що виконавчий комітет Яворівської міської ради Львівської області вважає за доцільне дати дозвіл на позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої дочки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Усі зазначені вище факти також підтвердженні поясненням дитини, ОСОБА_3 , яку було заслухано в судовому засіданні, та яка перебуває вже у свідомому віці, яка сама може надати оцінку обставинам справи та поведінці батька відносно неї.
Суд звертає увагу на відсутність доказів, які б свідчили про вжиття відповідачем будь-яких дій (заходів) щодо зміни ситуації, яка склалася, що, в свою чергу, давало б суду підстави вважати, що відповідач бажає виправити свою поведінку в інтересах дитини, оскільки останній у судові засідання викликався, проте не з`являється, що свідчить про його байдуже ставлення до дочки, її розвитку та виховання.
У цій справі наявні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить Конвенції про права дитини, і в такому випадку судом на перше місце ставляться якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає в себе і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення, оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дочки.
Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод органи державної влади не можуть втручатися у здійснення права на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Втручання у повагу до сімейного життя на становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 у справі «Хант проти України»).
Одним із фундаментальних принципів демократичного суспільства є законність, на яку посилається преамбула до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Законність передбачає, серед іншого, що втручання з боку виконавчої влади в права осіб повинне бути предметом ефективного контролю. Цей контроль звичайно здійснюється судовою владою, оскільки судовий контроль надає найкращі гарантії незалежності, неупередженості та належної процедури.
Суд вважає, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно дочки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідає пункту 2 частини 1 ст. 164 СК України. Таке втручання здійснено для захисту здоров`я та моралі дитини, тобто відповідає цілям, зазначеним у пункті 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Позбавлення батьківських прав є втручанням у сімейне життя. Однак таке втручання в даному випадку є виправданим і пропорційним, оскільки цього потребують інтереси дитини, батько якої не піклується про фізичний і духовний розвиток дочки, її навчання, підготовку до самостійного життя, не бере участі в її вихованні, матеріально не забезпечує, не дбає про здоров`я дочки, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не спілкується з дочкою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення. Така поведінка батька відносно своєї дитини дає підстави для обґрунтованих сумнівів у його спроможності та волевиявленні виконувати свої природні батьківські обов`язки і свідчить про ризик неналежного виховання дитини. Таким чином, втручання є необхідним у демократичному суспільстві і державні органи мають діяти в межах своєї дискреції для захисту прав дитини.
З урахуванням наявних у справі доказів, обставин справи, сукупності усіх чинників і факторів, суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача не суперечить нормам міжнародного права та практиці ЄСПЛ.
Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви
Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, враховуючи те, що відповідач умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а тому позбавлення його батьківських прав буде лише сприяти розвитку дитини, а відтак позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі та позбавити батька батьківських прав відносно його доньки.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Щодо судових витрат.
Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
Разом з тим, суд враховує, що відповідно до принципу диспозитивності (ст. 13 ЦПК України) суд зобов`язаний розглядати справу не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог.
Відтак судові витрати слід віднести на рахунок позивачки.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 223, 229, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 стосовно дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до державного реєстру актів цивільного стану громадян та поставлення відмітки в актовому записі про шлюб.
Повний текст рішення складено 30 січня 2026 року.
Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 .
Третя особа: Орган опіки і піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, місцезнаходження: 79017, м.Львів, вул. К.Левицького,67, код ЄДРПОУ 04056109.
Третя особа: Орган опіки і піклування Яворівської міської ради Львівської області, місцезнаходження: 81000, м. Яворів, вул. Львівська, 15, код ЄДРПОУ 44232103.

Суддя          Ірина ЦІПИВКО