ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року	Львів	Справа № 300/9736/24 пров. № А/857/49913/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Затолочного В.С.,
суддів: Глушка І.В., Судової-Хомюк Н.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження в електронній формі апеляційну скаргу Головного Управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2025 року у справі № 300/9736/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного Управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій, (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Микитин Н.М. у м. Івано-Франківську за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику учасників справи), дата складення повного тексту судового рішення не зазначена), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також – ОСОБА_1 , позивач) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі також – ГУ ПФУ в Івано-Франківській області відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі також – ГУ ПФУ в Полтавській області, відповідач 2) про визнання протиправними дій та скасування рішення від 05.07.2024 № 092850010135, зобов`язання зарахувати період роботи з 01.08.1985 по 24.11.1988 на посаді лікаря психіатра-нарколога і лікаря фтизіатра Установи УС319/56 до спеціального стажу позивача у сфері охорони здоров`я відповідно до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я і соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. № 909 (далі також – Перелік № 909) та провести нарахування і виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії, передбаченої пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі також – Закон № 1058-IV).
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Полтавській області від 05.07.2024 № 092850010135 про відмову ОСОБА_1 у виплаті грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій згідно пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Полтавській області зарахувати позивачу період роботи з 01.08.1985 по 24.11.1988 на посаді лікаря психіатра-нарколога і лікаря фтизіатра Установи УСЗ19/56 до спеціального стажу позивача у сфері охорони здоров`я відповідно до Переліку № 909.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Полтавській області провести нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії, передбаченої пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV.
В задоволенні вимог до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області відмовлено.
Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач 2, оскільки вважає оскаржуване рішення безпідставним та необґрунтованим, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Свою апеляційну скаргу мотивує відсутністю у ОСОБА_1 необхідного стажу роботи на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі також – Закон № 1788-XII) обумовлює й відсутність підстав призначення позивачу грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, а отже ГУ ПФУ в Полтавській області правомірно було прийнято рішення про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги від 05.07.2024 № 092850010135.
У відповідь на подану апеляційну скаргу позивач подав відзив, в якому заперечує проти вимог скарги, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, просить відмовити у задоволенні вимог апелянта, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідач 1 не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України) відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У відповідності до вимог частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог учасниками справи не оскаржується, а тому в силу приписів частини першої статті 308 КАС України не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 311 КАС України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Калуським МРВ УМВС в Івано-Франківській області у 08.05.1998, який міститься у матеріалах справи, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .
ОСОБА_1 з 19.04.2021 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Івано-Франківській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV, що визнається та не заперечується сторонами.
Відповідно до записів наявної у матеріалах справи копії трудової книжки серії НОМЕР_2 від 01.09.1976 ОСОБА_1 з 01.08.1985 по 24.11.1988 на посаді лікаря психіатра-нарколога і лікаря фтизіатра в Установі УС 319/56 УВС Сумського облвиконкому Міністерства внутрішніх справ УССР.
Вищенаведене також підтверджується, відповіддю Державної установи «Роменська виправна колонія (№ 56)» від 29.12.2023, копією особистої картки та довідкою Ліквідаційної комісії УМВС України в Сумській області від 23.05.2024.
27.06.2024 позивач звернувся із заявою до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області з вимогою щодо призначення грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії, передбаченої пунктом 7-1 розділу 15 Прикінцеві положення Закону № 1058-IV.
Органом, який розглядав подану заяву, за принципом екстериторіальності визначено ГУ ПФУ в Полтавській області.
За результатами розгляду заяви про перерахунок пенсії від 27.06.2024 ГУ ПФУ в Полтавській області 05.07.2024 прийнято рішення № 092850010135 про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги, згідно поданої 27.06.2024 року заяви, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу на посадах, робота на яких дає право на призначення одноразової грошової допомоги. Так, аналіз поданої заяви від 27.06.2024 свідчить про відсутність права на призначення одноразової грошової допомоги, оскільки страховий стаж, який визначає право на виплату грошової допомоги, обчислений у відповідності до вимог чинного законодавства, становить 32 роки 2 місяці 3 дні.
У відповіді ГУ ПФУ в Івано-Франківській області 18.11.2024 зазначено, що до стажу за вислугу років не було враховано період проходження служби в державній установі «Роменська виправна колонія» з 01.08.1985 по 24.11.1988 на посаді лікаря психіатра-нарколога і лікаря фтизіатра, оскільки дана установа не відноситься до закладів охорони здоров`я, які визначені Переліком № 909.
Вважаючи протиправною відмову відповідача 2 у нарахуванні та виплаті грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, згідно з пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що право позивача на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у нього необхідного спеціального страхового стажу роботи на визначених законодавством посадах, і період роботи з 01.08.1985 по 24.11.1988 на посаді лікаря психіатра-нарколога і лікаря фтизіатра Установи УС319/56 повинен бути зарахований до спеціального стажу роботи у подвійному розмірі.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду визначає Закон № 1058-IV.
Згідно частини першої статті 4 Закону № 1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Пункт 16 Розділу XV Закону № 1058-IV передбачає, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Положення Закону № 1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.
Пунктом 7-1 Розділу XV Закону № 1058-IV передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону № 1788-XII, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788-XII право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати:, зокрема, з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.
Кабінет Міністрів України постановою від 23 листопада 2011 р. № 1191 затвердив Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати (далі також – Порядок № 1191), який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Розділу XV Закону № 1058-IV.
Відповідно до пункту 2 Порядку № 1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону № 1788-XII, що передбачені Переліком № 909.
Пунктом 5 Порядку № 1191 визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону № 1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону № 1788-XII, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
З аналізу наведених норм законодавства можна зробити висновок, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах і виходом на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.
Аналогічна правова позиція, викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 462/5636/16-а.
Статтею 62 Закону № 1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На реалізацію вказаної норми Закону № 1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12 серпня 1993 р. № 637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі також - Порядок № 637).
У пунктах 1 та 2 Порядку № 637 зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідно до записів наявної у матеріалах справи копії трудової книжки серії НОМЕР_2 від 01.09.1976 ОСОБА_1 з 01.08.1985 по 24.11.1988 працював на посаді лікаря психіатра-нарколога і лікаря фтизіатра в Установі УС 319/56 УВС Сумського облвиконкому Міністерства внутрішніх справ УССР.
Вищенаведене також підтверджується, відповіддю Державної установи «Роменська виправна колонія (№ 56)» від 29.12.2023, копією особистої картки та довідкою Ліквідаційної комісії УМВС України в Сумській області від 23.05.2024.
Доказів, які б свідчили про недостовірність записів у трудовій книжці та особистій картці ОСОБА_1 , відповідачами суду не надано, а тому такі безпідставно не взяті до уваги.
Підставою відмови у нарахуванні та виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV стало незарахування відповідачем до страхового стажу, який визначає право на виплату грошової допомоги, періоду роботи позивача з 01.08.1985 по 24.11.1988 на посаді лікаря психіатра-нарколога і лікаря фтизіатра Установи УС319/56 у сфері охорони здоров`я відповідно до Переліку № 909.
Відповідно до Переліку № 909 до закладів і установ охорони здоров`я входять, зокрема, лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри, посади, які дають право на пенсію за вислугу років лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад).
При цьому у пункті 3 примітки до Переліку № 909 зазначено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.
Згідно з розділом 2 «Охорона здоров`я» Переліку № 909 право на пенсію за вислугу років мають лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад), які працювали у лікарняних закладах, лікувально-профілактичних закладах особливого типу, лікувально-трудових профілакторіях, амбулаторно-поліклінічних закладах, закладах швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні закладах, установах з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальних органів Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічних закладів, діагностичних центрів.
У період до 1992 року діяли Положення про обчислення стажу для призначення пенсії за вислугу років працівникам освіти та охорони здоров`я та Перелік установ, організацій і посад, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 17 грудня 1959 р. № 1397 (далі також – Положення № 1397 та Перелік № 1397).
Так, Переліком № 1397 передбачено, що до складу переліку установ, організацій і посад, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років віднесено лікарняні установи всіх типів і найменувань, в тому числі клініки і клінічні частини, госпіталі, лепрозорії, психіатричні колонії, амбулаторно-поліклінічні заклади всіх типів і найменувань (поліклініки, амбулаторії, диспансери всіх профілів, установи швидкої медичної допомоги і переливання крові, медсанчастини, оздоровчі пункти, медичні кабінети і пункти, фельдшерські та фельдшерсько-акушерські пункти, станції санітарної авіації, рентгенівські станції і пункти, медичні лабораторії та інші). До переліку посад, робота на яких давала право на пенсію за вислугу років, відносились лікарі, зубні лікарі, техніки, фельдшери, помічники лікаря, акушерки, масажисти, лаборанти і медичні сестри - всі незалежно від найменування посади, дезінфекційні інструктори.
При цьому Положенням № 1397 було передбачено, що учителям, лікарям та іншим працівникам освіти і охорони здоров`я в стаж роботи за спеціальністю, окрім роботи в установах, організаціях та на посадах, робота в яких давала право на пенсію за вислугу років, зараховується служба у складі Збройних Сил СРСР за умови, якщо не менше 2/3 стажу, необхідного для призначення пенсії, приходиться на роботу в установах, організаціях та на посадах, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що період роботи позивача з 01.08.1985 по 24.11.1988 на посаді лікаря психіатра-нарколога і лікаря фтизіатра Установи УС319/56 підлягає зарахуванню до стажу роботи на посадах працівників охорони здоров`я, який дає право на пенсію за вислугу років на підставі пункту «е» статті 55 Закону № 1788-XII. навіть попри те, що зазначена посада прямо не передбачена затвердженим Переліком № 909.
Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.
За приписами частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 зазначив, що неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави.
Враховуючи наведене, рішення ГУ ПФУ в Полтавській області від 05.07.2024 № 092850010135 прийняте відповідачем не на підставі та не у спосіб, що визначені законодавством України, без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.
Водночас, як убачається з апеляційної скарги, наведені в ній доводи щодо помилковості висновків суду у цій справі фактично зводяться до необхідності нової правової оцінки обставин у справі та дослідження наявних у матеріалах справи доказів. Водночас зазначеним доводам судом першої інстанції вже була надана належна правова оцінка.
Інших доводів на підтвердження правомірності своїх дій відповідачі не навели, що не дає підстав вважати висновки суду першої інстанцій помилковими, а застосування ним норм матеріального та процесуального права - неправильним.
Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши статтю 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо задоволення позовних вимог.
Апеляційний суд переглянув оскаржуване судове рішення і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.
Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанцій правильно встановив обставини справи, не допустив неправильного застосуванням норм матеріального права чи порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області залишити без задоволення, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2025 року у справі № 300/9736/24 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.

Головуючий суддя	 	В. С. Затолочний 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк