Справа № 442/5647/25 Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В. 
Провадження № 22-ц/811/3695/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

21 січня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 жовтня 2025 року,-
ВСТАНОВИВ:

в жовтні 2025 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про скасування судового наказу № 442/5647/25, додавши до заяви клопотання про поновлення пропущеного строку для подання заяви про скасування судового наказу.
 
В обгрунтування заяви покликається на те, що судовий наказ підлягає скасуванню через необгрунтованість вимог позивача, оскільки ОСОБА_1 не є споживачем послуг ТОВ «Газорозподільчі мережі України», з яким договорів не укладав, договорів із позивачем не укладав, документів від позивача не отримував, а також суд не надав заявнику документів, які нібито надав позивач для видачі судового наказу. Просив суд продовжити строк для подання заяви про скасування судового наказу від 03.09.2025 року, оскільки строк для подачі заяви на скасування судового наказу закінчився (п. 2 ст. 171 ЦПК України). З наведених підстав просить поновити пропущений строк для подання заяви про скасування судового наказу та скасувати судовий наказ.
 
Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 жовтня 2025 року відмовлено упоновленні строку на звернення із заявою про скасування судового наказу. Заяву боржника ОСОБА_1 про скасування судового наказу, виданого Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області 03.09.2025 по справі №442/5647/25 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Газорозподільчі мережі України» 2154,03 грн. боргу за надані послуги з розподілу природного газу за період вересень 2023 – серпень 2024 та 242,24 грн. судових витрат, повернуто ОСОБА_1 .
Ухвалу суду оскаржив  ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Апелянт покликається на те, що він тричі звертався до суду першої інстанції з клопотанням про поновлення/продовження строку для подання заяви про скасування судового наказу, а саме 19.09.2025 року, 30.09.2025 року та 14.10.2025 року, на які ні відповіді, ні роз`яснень чи заперечень не отримав, а на клопотання від 30.09.2025 року йому надано відповідь-роз?яснення керівником апарату Іриною Юзвак, а не суддею. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обгрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (п. 8 ст. 83 ЦПК України). До заяви про видачу судового наказу додаються: копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред?явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості, інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обгрунтовує свої вимоги (ч. 3, ч. 4 п. 3 ст. 163 ЦІК України). Заявник покликається на п. 2 ст. 169 ЦПК України, згідно якого одночасно з копією судового наказу боржникові надсилається копія заяви стягувача про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами. ОСОБА_1 зазначає, що його клопотання про надання документів від 19.09.2025 року судом першої інстанції проігноровано, а надано відписку та не вказано норми закону, на які посилається суд. Суд зобов?язаний діяти відповідно до ч. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року У постанові Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі №373/2054/16 викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. З наведених підстав просить ухвалу суду скасувати.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Відмовляючи в поновленні строку на звернення із заявою про скасування судового наказу та повертаючи заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу, виданого Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області 03.09.2025 по справі №442/5647/25 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Газорозподільчі мережі України» 2154,03 грн. боргу за надані послуги з розподілу природного газу за період вересень 2023 – серпень 2024 та 242,24 грн. судових витрат, суд першої інстанції виходив з того, що заявником, всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, не надано суду належних т адопустимих доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку подання заяви про скасування судового наказу.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 03.09.2025 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області, за заявою ТОВ «Газорозподільчі мережі України» видано судовий наказ № 442/5647/25 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Газорозподільчі мережі України» 2154,03 грн. боргу за надані послуги з розподілу природного газу за період вересень 2023 – серпень 2024 та судові витрати. 
У клопотанні про отримання належних відповідачу документів від 19.09.2025 року (а.с. 33) ОСОБА_1 підтвердив, що 15.09.2025 року він отримав рекомендованим листом судовий наказ від 03.09.2025 року, а відтак безспірно встановлено, що ОСОБА_1 отримав судовий наказ від 03.09.2025 року 15.09.2025 року.
Відповідно до ч.1 ст.170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу.
Згідно із п. 3 ч. 5 ст. 170 ЦПК України до заяви про скасування судового наказу додається клопотання про поновлення пропущеного строку, якщо заява подається після спливу строку, передбаченого частиною першою цієї статті.
Частиною 2 ст.171 ЦПК України передбачено, що заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 170 цього Кодексу, повертається, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви.
Відповідно до ст. 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Судом першої інстанції безспірно встановлено, що судовий наказ, виданий судом першої інстанції 03.09.2025 року, ОСОБА_1 отримав 15.09.2025 року, заяву про скасування судового наказу ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції 14.10.2025 року, тобто з пропуском строку на його скасування, встановленого ч.1 ст. 170 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку повинен дати оцінку доводам, що наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення, та зробити висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску цього строку.
Поважними причинами пропуску строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.
Аналізуючи зміст клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на подання заяви про скасування судового наказу у зв`язку з його пропуском, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції вірно зазначив в ухвалі суду, що у клопотанні про поновлення пропущеного строку для подання заяви про скасування судового наказу та у заяві про скасування судового наказу боржником не зазначено підстав для поновлення пропущеного процесуального строку.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності.
Право доступу до правосуддя, не є абсолютним, а його реалізація має відбуватися із дотриманням процесуального строку, що забезпечує юридичну визначеність та остаточність судового рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 171 ЦПК України, заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 170 цього Кодексу, повертається, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви.
З огляду на те, що ОСОБА_1 у клопотанні про поновлення строку для подання заяви про скасування судового наказу взагалі не зазначив причин пропуску цього строку, його поважності, не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для подачі заяви про скасування судового наказу, колегія суддів не може не погодитися з судом першої інстанції, який дійшов до вірного та обґрунтованого висновку про відмову в поновленні строку на звернення із заявою про скасування судового наказу та повернення такої заяви ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані, доводи апелянта не спростовують висновок суду першої інстанції про те, що заявник, пропустивши строк для подання заяви про скасування судового наказу, не надав доказів на підтвердження пропуску цього строку з поважних причин.
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 жовтня 2025 року– залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.
Повна постанова складена 21.01.2026 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк