Справа № 521/20799/25
Провадження № 2-а/521/26/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2026 року Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі:
головуючого судді – Мазун І.А.
за участю секретаря судового засідання – Гриневич І.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

До Хаджибейського районного суду міста Одеси звернувся ОСОБА_1  з адміністративним позовом до  ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому просив суд: визнати протиправною та скасувати постанову від 21.11.2025 року №R212295 начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 якою накладеного на громадянина ОСОБА_1 штраф у сумі 17 000 гривень, провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю події та складу правопорушення.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що Постановою від 21.11.2025 року №R212295 начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 – далі Постанова, накладеного на громадянина ОСОБА_1 штраф у сумі 17 000 гривень. Згідно змісту цієї постанови: «у матеріалах справи про адміністративне правопорушення громадянином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , наявні докази, що ним допущено порушення правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних (Додаток №2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, особливого періоду, а саме не прибуття за викликом (повісткою) або мобілізаційним розпорядженням до Р(М)ТЦК та СП» « ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення за частиною 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення».
Зазначає, що у вересні 2025 року він прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 і йому було надано всі необхідні документи для проходження ВЛК та всіх документів для оформлення відстрочки. З додатку “Резев+” 19 червня 2025 року позивача було оголошено у розшук. Вказує, що 4 листопада 2025 року він повторно прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , для оформлення відстрочки від призиву на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно п. 13 ч. 1 ст. 23. З додатку ,"Резерв+" позивачу стало відомо, що на нього накладено штраф за неявку по повістці і що потрібно сплати штраф.
Вказує, що розгляд справи по суті відбувався за відсутності позивача. Оскільки, в додатку «Резерв+» він отримав постанову від 21.11.2025 року №R212295 та реквізити для оплатити штрафу. В додатку для отримання постанови потрібно було відправити заявку про визнання вини, для отримання вищевказаної постанови по справі про адміністративне правопорушення за частиною 2 статті 210-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення. Позивач на сьогодні доглядає за хворою матір`ю, про надає відповідні документи.
Жодних повісток та повідомлення про отримання повістки позивач зазначає, що не отримував та з програми є резерв + йому стало відомо, що він перебуває у розшуку. 
Позивач з постановою не згоден та зазначає, що не здійснював жодних протиправних дій та не порушував законодавство у сфері оборони, ніяких повісток він не отримував та викладені обставини в протоколі та в постанові не відповідають дійсності, постанова прийнята без врахування того, що з метою притягнення особи до відповідальності повинні бути докази вини. Що стосується доказів, то слід зазначити, що в постанові не наведенні жодні докази, в ній не містяться майже посилання на будь які докази, які підтверджують факт скоєння правопорушення з боку позивача по справі.
Таким чином постанову про його притягнення до адміністративної відповідальності вважає неправомірною.
Ухвалою судді Хаджибейського районного суду міста Одеси від 09 грудня 2025 року було відкрито провадження у справі. 
Представник ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 19 січня 2026 року надав до суду відзив, в якому просив рішення суб`єкта владних повноважень залишити без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 - без задоволення, посилаючись на таке.
Згідно з даними «Оберігу» громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 стоїть на обліку ІНФОРМАЦІЯ_4 , користується правом на відстрочку, яка надана до 03.02.2026. Також, згідно з даними «Оберігу», у зв`язку з тим, що позивач не прибув вчасно за повісткою до ТЦК та СП 19.06.2025 було направлено електронне подання Е2544473 до Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області про розшук та доставлення до ТЦК та СП позивача. Після цього, позивача було доставлено до ТЦК та СП та складено відносно нього протокол про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП. 25.09.2025 позивач був направлений на ВЛК для визначення придатності до військової служби. 26.09.2025 згідно з протоколом №2025-0926-0908-5520-7 ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_5 позивача визнано придатним до військової служби. Те, що пізніше позивачу була надана відстрочка, не звільняє його від відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, при цьому, свою вину позивач визнав у додатку РЕЗЕРВ+.
Позивач в призначене судове засідання не з`явився, сповіщений належним чином. Надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, справи просить розглядати без його участі.
Представник відповідача –  ІНФОРМАЦІЯ_6 , в судове засідання не з ’явився, сповіщений належним чином. 
Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд доходить висновку про задоволення позову з огляду на наступне.
Згідно ч. 1 ст. 286 КАС України, адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 286 КАС України та з метою дотримання принципу розумного строку, визначеного у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд відмовив представнику відповідача у відкладенні розгляду справи на іншу дату з огляду на те, що законодавець визначив дану категорію справ як термінові, встановив десятиденний строк на їх розгляд судом та з огляду на те, що представником відповідача не наведено у своїй заяві про відкладення розгляду справи на іншу дату ніяких поважних причин неявки у судове засідання.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Стаття 62 Конституції України визначає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст. 90 КАС України, ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Таким чином, при вирішені питання про визнання особи винною у вчиненні адміністративного правопорушення, винесена відповідачем постанова розглядається як доказ у сукупності з іншими доказами (пояснення особи, яка притягається до відповідальності, свідків, висновки експерта, речові докази, фотоматеріали, протоколом про адміністративне правопорушення т. і.), тому не може виступати єдиним доказом, на основі якого встановлюється наявність адміністративного правопорушення.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показниками технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Судом встановлено, що 21.11.2025 року  начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 було винесено постанову  №R212295, якою встановлено, що за результатом вивчення відомостей та реєстрової інформації Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, ОСОБА_1 не прибув(ла) за викликом до ТЦК та СП у строк та місце, зазначені в повістці (ст.22 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", чим допустив(ла) порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Враховуючи, що громадянин (громадянка) ОСОБА_1 скоїв(ла) адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 ст. 210-1 КУпАП, уповноваженою особою було постановлено накласти на ОСОБА_1 штраф у розмірі 17000 грн.. (а.с. 24-25)
Окрім цього, з постанови вбачається, що дата надходження від особи заяви, в якій вона зазначає, що не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності): 20.11.2025; спосіб надходження заяви: Через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста; короткий зміст заяви: Повідомлення про вчинення адміністративного правопорушення, пов?язаного з порушенням правил військового обліку (законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію).
Інших письмових документів матеріали адміністративної справи не містять.
Предметом спору у даній справі є встановлення обставин на підтвердження або спростування підстав для скасування постанови №R212295 від 21.11.2025 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
26.09.2025р. згідно з протоколом №2025-0926-0908-5520-7 ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_5 позивача визнано придатним до військової служби.
Як вбачається з матеріалів справи 04.11.2025 року за № С5-278185-ф/о позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 23. (а.с. 7)
Позивач на сьогодні здійснює догляд за хворою матір`ю, що підтверджується наступними доказами: копією довідки Серії МСЕ №093153 від 06.05.2004 року; копією висновку №11/249 від 12.12.2024 року; копією свідоцтва про народження позивача; витягом із програми Резерв + про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період. (а.с. 68,9-10,11,12-16)
Матеріали справи не містять доказів того, що Позивач отримував повістку про виклик до органу, що розглядав справу про адміністративне правопорушення, на 21 листопада 2025 року. Відповідно, він не мав об`єктивної можливості з`явитися за викликом або надати пояснення, що свідчить про порушення його права на захист та принципу змагальності сторін.
Позивач надав докази оновлення своїх персональних даних, у тому числі адреси місця проживання, контактного номера телефону та електронної пошти, проходження військово-лікарської комісії, що свідчить про відсутність в його діях як події, так і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП (а. с. 11).
Окрім цього, позивач пройшов військово-лікарську комісію, про що свідчать матеріали справи.
Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Стаття 251 КУпАП передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).
Відповідно до ч. 2, ч. 5 ст. 77 КАС України передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Якщо учасник справи без поважних причин не наддасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, що також передбачено ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції від 19 травня 2024 року військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України. Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закони України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію».
Громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані зокрема виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Згідно ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» (далі - Закон №3543-XII) громадяни зобов`язані, зокрема: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Оцінивши надані докази у їх сукупності, з урахуванням пояснень сторін, суд дійшов висновку, що постанова № 1432 від 30 січня 2025 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 та ч. 3 ст. 210-1 КУпАП винесена з порушенням основоположних принципів адміністративного провадження та підлягає скасуванню.
Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач належним чином та своєчасно оновив персональні дані, включаючи адресу місця проживання, контактні телефони та електронну пошту, про що свідчать надані ним докази, а саме скан-копія з «Резерв+». Позивач пройшов військово-лікарську комісію.
Водночас, відповідач не довів, що здійснив виклик позивача та надіслав повістку на 21 листопада 2025 року за актуальними контактними даними. Таким чином, позивач не був повідомлений належним чином про розгляд справи та позбавлений можливості реалізувати право на захист. Окрім цього, відповідач не направив позивачу постанову № R212295.
Докази, що свідчать про ігнорування позивачем викликів ІНФОРМАЦІЯ_7 протягом 2025 року відсутні, та будь-яких посилань на них при винесенні оскаржуваної постанови не має.
Відсутність у позивача належного повідомлення про розгляд справи, а також доказів про вручення повістки та самої постанови, позбавила його можливості реалізувати свої процесуальні права, що відповідно до ст. 7, 268, 278 КУпАП є істотним порушенням, яке тягне за собою визнання спірної постанови протиправною та її скасування.
Виходячи з вищезазначеного, позов підлягає задоволенню, а постанова № R212295 підлягає скасуванню, у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень.
Враховуючи, що під час провадження справи про адміністративне порушення було порушено право позивача на належне повідомлення про час та місце її розгляду, що позбавило його можливості надати пояснення по суті справи, подати відповідні докази, скористатись правом на професійну правничу допомогу, суд доходить висновку про задоволення позову, скасування оскаржуваної постанови.
Враховуючи все вищевикладене та керуючись статтями 19, 63 Конституції України, статтями 210-1, 251, 252, 258, 268, 278, 279 КУпАП, 42, 49, 55, 57, 60, 72, 73, 77, 78, 79, 165, 42, 165 КАС України,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.
Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 № R212295 від «21» листопада 2025 року про притягнення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП закрити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлено 23 січня 2026 року.

ГОЛОВУЮЧИЙ І.А.МАЗУН