ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

29 грудня 2025 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/11344/24
Головуючий у першій інстанції – Рахманкулова І. П.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/484/25

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді: Скрипки А.А.
суддів: Онищенко О.І., Шарапової О.Л.
секретар: Мальцева І.В. 

сторони:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю ”Фінансова 
компанія ”Процент”
відповідач: ОСОБА_1 

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова у складі судді Рахманкулової І.П. від 23 грудня 2024 року, місце ухвалення рішення - м. Чернігів, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ”Процент” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ”Процент” звернулось до суду з даним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором №841-712-1 від 12.10.2023 року по нарахованим та несплаченим процентам у розмірі 47 250,00 грн. за період з 11.11.2023 року по 08.07.2024 року, які нараховані відповідно до п.1.2. кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом (1 277,5% річних). Також позивач ставив питання про стягнення із відповідача на свою користь судових витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн. та 10 000,00 грн. витрат на правову допомогу. В обґрунтування вимог заявленого позову Товариство з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ”Процент” вказувало, що відповідно до укладеного кредитного договору №841-712-1 від 12.10.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ”Процент” та ОСОБА_1 , відповідач отримала кредит у розмірі 5 000,00 грн., строком на 365 днів (до 11.10.2024 року), шляхом переказу на її платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ ”Універсал Банк”, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5% від суми кредиту за кожен день користування (1 277,5% річних). Позивач зазначав, що кредитний договір був укладений в електронному вигляді, шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://procent.com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України ”Про електронну комерцію”. Позивач стверджував, що підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту, з яким вона ознайомилась перед підписанням кредитного договору та отриманням кредиту. Зразок кредитного договору, Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту, затверджений наказом директора ТОВ ”ФК ”Процент”, викладені для загального доступу в мережі Інтернет на сайті https://procent.com.ua/uk/about_us. За доводами позивача, електронний підпис з одноразовим ідентифікатором 214297 направлявся відповідачу ОСОБА_1 12.10.2023 року о 08:37:37 год., шляхом надсилання повідомлення на мобільний номер НОМЕР_2 , який зазначений у кредитному договорі та ІТС. Кредитний договір був підписаний 12.10.2023 року о 08:37:51 год., шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 214297 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет https://procent.com.ua. Кредитні кошти були відправлені відповідачу 12.10.2023 року на платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ ”Універсал Банк”, що підтверджується чеком, завірена копія якого додана до позовної заяви. Відповідно до п.1.2. кредитного договору, позивач нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі 3,5% від суми кредиту за кожен день користування. Строк надання кредиту, відповідно до п.1.3. кредитного договору, становить 30 днів. Відповідно до п.1.3. кредитного договору, періодичність платежів зі сплати процентів становлять кожні 30 днів, що відображено в додатку №1 до кредитного договору. Відповідно до п.п.2.4.1. кредитного договору, позичальник зобов`язується у встановлений строк (п.1.3. кредитного договору) повернути кредит та сплатити проценти за його користування. Відповідно до п.4.2 кредитного договору, нарахування процентів за кредитним договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому, проценти за користування кредитом нараховуються щоденно, з дня його надання позичальнику (дня перерахування грошових коштів на електронний платіжний засіб позичальника), до дня повернення суми кредиту, визначеної у пункті 1.1. кредитного договору (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариства, зазначений у пункті 8 цього договору) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. За доводами позивача, у межах строку кредитування відповідач зобов`язаний сплачувати позивачу проценти періодичними платежами кожні 30 днів. Починаючи з 11.11.2023 року, відповідач має обов`язок, незалежно від пред`явлення вимоги позивачем, повернути всю заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом, проте, у порушення зобов`язань, не сплачує її. Позивач стверджував, що відповідач ОСОБА_1 своєчасно не сплатила нараховані відсотки, відповідно до графіку платежів, у зв`язку з чим виникла заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом, починаючи з 11.11.2023 року, що має відображення у розрахунку заборгованості. Таким чином, відповідач порушує умови укладеного кредитного договору, не виконує взятих на себе зобов`язань. За доводами позивача, він звертає стягнення виключно на прострочені до оплати проценти за користування кредитом за період з 11.11.2023 року по 08.07.2024 року. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань, заборгованість відповідача за кредитним договором по нарахованим та несплаченим процентам, станом на 08.07.2024 року, становить 47 250,00 грн., за період з 11.11.2023 року по 08.07.2024 року, які нараховані відповідно до п.1.2. кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом (1 277,5% річних) та графіку платежів. Вказану суму заборгованості позивач і просить стягнути на свою користь із ОСОБА_1 , а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн. та 10 000,00 грн. витрат на правову допомогу. 

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 23.12.2024 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ”Процент” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ”Процент” заборгованість за кредитним договором в сумі 56 100 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ”Процент” 2 422 грн. 40 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору та 2 000 грн. витрат на правничу допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати повністю рішення Деснянського районного суду м. Чернігова по справі №750/11344/24 від 23.12.2024 року, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ”Процент” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Також ОСОБА_1 просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ”Процент”на її користь суму понесених судових витрат на сплату судового збору в розмірі 4 542,00 грн. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначають, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 23.12.2024 року є незаконним та необґрунтованим. Апелянт вказує, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що наявна у матеріалах справи паперова роздруківка договору створювалася у порядку, визначеному Законом України ”Про електронні документи та електронний документообіг” та що саме такий правочин підписувався електронним підписом уповноважених на те осіб (із можливістю ідентифікувати підписантів договору), який с обов`язковим реквізитом електронного документа. Апелянт ОСОБА_1 стверджує, що вона не укладала кредитний договір, роздруківку якого долучає позивач до позовної заяви, і відповідно, не погоджувала цитовані представником позивача у позові пункти договору щодо кредитної ставки та умов кредитування. За доводами апелянта, жоден із наданих позивачем суду доказів не доводить, що відповідач підписала кожну сторінку цього договору або договір в цілому, погодивши процентну ставку, згідно якої позивач визначив суму заборгованості до стягнення. Апелянт вказує, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази часу та способу генерування одноразового ідентифікатора, його направлення їй, підтвердження нею пропозиції щодо укладення договору, зокрема, довідки про ідентифікацію клієнта, хронологію вчинення дій щодо укладення кредитних договорів у формі електронного правочину, тощо. Отже, наведене вказує на неукладеність, в тому числі, в електронному вигляді, оспорюваного правочину - кредитного договору від 12.10.2023 року №841-712-1, що вказує на необґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача процентів за ставкою, яку відповідач нібито погодила цим договором. Доводи апеляційної скарги звертають увагу на ті обставини, що згідно рішення, ’’Позивач звертає стягнення виключно на прострочені до сплати проценти за користування кредитом за період з 11.11.2023 року по 08.07.2024 року в сумі 47 250 грн. Позивач не вимагає та не пред`являє вимоги про дострокове повернення суми кредиту відповідно до умов договору.”, проте, цим же рішенням суд першої інстанції стягнув із відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 56 100 грн. За доводами апелянта, оскаржуване рішення суду першої інстанції від 23.12.2024 року не містить в собі пояснень щодо стягнення із ОСОБА_1 - 8 850 грн., і відповідачу є невідомою правова природа та порядок визначення цієї суми заборгованості. Доводи апеляційної скарги зазначають, що вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим ч.3 статті 509, ч.1, ч.2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Апелянт просить при ухваленні рішення (постанови) зменшити розмір відсотків, щонайменше до заявленого позивачем розміру заборгованості за кредитом - 5 000,00 грн. Апелянт ОСОБА_1 вказує, що інформаційна довідка, якою позивач доводить факт переказу кредитних коштів на її рахунок, не є первинним або платіжним документом, що підтверджує переказ коштів; у даній інформаційній довідці не вказано, кому належать карткові рахунки, на які переказано дані кошти, оскільки лист не містить ідентифікуючих даних про неї (із фрагментів номеру карти, що відображені в повідомленні, неможливо встановити належність карти (рахунку) саме їй), і тому ця довідка є неналежним та недопустимим доказом. Доводи апеляційної скарги стверджують, що суд першої інстанції помилково вважав, що саме відповідач має доводити, що ”вказаний картковий рахунок йому не належить”. В цьому контексті апелянт наголошує, що відповідач позбавлений можливості довести негативний факт (відсутність у нього картки з таким шифром), тягар доказування перерахування кредитних коштів лежить повністю та цілком на позивачеві, який зі своєї сторони, не довів перерахування коштів саме ОСОБА_1 . Зважаючи на викладене, апелянт ОСОБА_1 вважає, що позивач не довів обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, зокрема, у справі не доведено укладення договору позики (кредиту) із відповідачем на умовах, які вказані у наданій копії договору позики (кредиту), також позивачем не доведено перерахування відповідачу тіла кредиту, позивачем не доведено розміру фактично наданих у кредит коштів та розміру відсотків, які він просить стягнути за період користування кредитними коштами. Доводи апеляційної скарги вказують, що суд першої інстанції задовольнив позовну заяву без достатніх на те правових підстав i оскаржуване рішення суду першої інстанції від 23.12.2025 року підлягає скасуванню, за результатами розгляду апеляційної скарги. 

У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ”Процент” просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а Деснянського районного суду м. Чернігова від 23.12.2024 року - залишити без змін. Також ТОВ ”ФК ”Процент” просить стягнути з ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн. за подання відзиву на апеляційну скаргу. У відзиві на апеляційну скаргу позивач також вказує, що у прохальній частині позовної зави Товариство з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ”Процент” просило стягнути із ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором №841-712-1 від 12.10.2023 року по нарахованим та несплаченим процентам у розмірі 47 250,00 грн. за період з 11.11.2023 року по 08.07.2024 року. Проте, судом першої інстанції допущена описка у рішенні від 23.12.2024 року, яка має бути виправлена ухвалою Десянянського районного суду м.Чернігова.

Відповідно до ч.1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 

Згідно приписів ч.1 статті 369 ЦПК України, апеляційний суд розглядає справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 23.12.2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ”Процент” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. 

Відповідно ч.13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Як вбачається із матеріалів справи, сторони даного спору належним чином повідомлені про наявність ухвал апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у справі та про призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення (виклику) учасників справи. 

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 12.10.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ”Процент” та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №841-712-1 (а.с.12-17). 

Відповідно до п.1.1. укладеного кредитного договору, відповідач ОСОБА_1 отримала грошові кошти в розмірі 5 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності та зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в строки, визначені цим договором. 

Згідно п.1.2. вказаного кредитного договору, процента ставка за користування кредитом становить - 3,5% від суми кредиту за кожний день (річна процента ставка становить 1 277,50%) користування кредитом. 

Як вбачається із п.1.3. кредитного договору, строк надання кредиту становить 365 днів, зі сплатою кредиту в кінці строку користування згідно додатку №1 до цього договору. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача, графіку платежів та реальної річної процентної ставки, що є додатком №1 до цього договору. 

Відповідно до умов вищевказаного кредитного договору, даний договір було укладено в електронному вигляді, шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https:procent.com.ua та підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України ”Про електронну комерцію” (розділ 6 договору).

Підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами кредитного договору, правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту, з яким ОСОБА_1 ознайомилася перед підписанням кредитного договору та отриманням кредиту. Зразок кредитного договору, Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту, затвердженими наказом директора ТОВ ”ФК ”Процент”, викладені для загального доступну в мережі Інтернет на сайті установи.

Електронний підпис з одноразовим ідентифікатором 214297 направлявся відповідачу 12.10.2023 року о 08:37:37 год., шляхом надсилання повідомлення на мобільний номер НОМЕР_2 , який зазначений у кредитному договорі.

Кредитний договір був підписаний 12.10.2023 року о 08:37:51 год. шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 214297 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет https:procent.com.ua.

Кредитні кошти в сумі 5 000 грн. були відправлені відповідачу ОСОБА_1 12.10.2023 року на платіжну картку № НОМЕР_3 , емітовану АТ КБ ”ПриватБанк”, що підтверджується копією чеку та інформацією АТ КБ ”ПриватБанк”, наданою на вимогу суду (а.с.18, 71).

Відповідно до п.2.4.1. укладеного між сторонами спору кредитного договору, позичальник зобов`язується у встановлений договором строк сплачувати нараховані проценти за користування кредитом та повернути кредит.

Згідно п.4.2. даного кредитного договору, нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому, проценти за користування кредитом нараховуються щоденно, з дня його надання позичальнику (дня перерахування грошових коштів на електронний платіжний засіб позичальника), до дня повернення суми кредиту, визначеної у пункті 1.1. кредитного договору (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариства, зазначений у пункті 8 цього договору), включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом.

Відповідно до п.4.4. цього договору, у разі прострочення з оплати чергового платежу нарахованих процентів за кредитом, позичальник зобов`язаний протягом 30 календарних днів сплатити заборгованість по прострочених нарахованих процентах, строк платежу яких настав, а також фактично нараховані проценти за користування кредитом станом на дату оплати.

Таким чином, у межах строку кредитування відповідач зобов`язаний сплачувати позивачу проценти періодичними платежами кожні 30 днів.

У справі встановлено, що свої зобов`язання за укладеним між сторонами спору договором позивач виконав у повному обсязі та надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором. Проте, відповідач свої зобов`язання за укладеним кредитним договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим, утворилася заборгованість. Згідно позовної заяви, позивач звертає стягнення виключно на заборгованість по нарахованим та несплаченим процентам у розмірі 47 250,00 грн., яка утворилася за період з 11.11.2023 року по 08.07.2024 року, які нараховані відповідно до п.1.2. кредитного договору за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом (1 277,5% річних). При цьому, позивач не пред`являє вимоги про дострокове повернення суми кредиту, відповідно до умов договору.

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 23.12.2024 року, задовольняючи вимоги заявленого ТОВ ”ФК ”Процент” позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що під час розгляду справи наявними у справі доказами доведено, що 12.10.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ”Процент” та ОСОБА_1 було укладено договір №841-712-1 про надання кредиту, який підписано із використанням електронного підпису за допомогою одноразового ідентифікатора, і відповідно до Закону України ”Про електронну комерцію”, цей договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Сторони кредитного договору узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача щодо укладення договору на таких умовах. Позивачем виконано умови договору в повному обсязі, натомість, відповідачем ОСОБА_1 належним чином умови договору не виконувалися, внаслідок чого за період з 11.11.2023 року по 08.07.2024 року утворилася заборгованість по нарахованим та несплаченим процентам у розмірі 47 250,00 грн., які нараховані відповідно до п.1.2. кредитного договору за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом (1 277,5% річних). Оскільки відповідачем правильність проведеного позивачем розрахунку заборгованості по нарахованим та несплаченим процентам не спростована, суд першої інстанції дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 23.12.2024 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ”Процент” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ”Процент” заборгованість за кредитним договором в сумі 56 100 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ”Процент” 2 422 грн. 40 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору та 2 000 грн. витрат на правничу допомогу.

В доводах поданої апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує, що позивачем не надано відповідних доказів про те, що наявна у матеріалах справи паперова роздруківка договору створювалася у порядку, визначеному Законом України ”Про електронні документи та електронний документообіг” та що саме такий правочин підписувався електронним підписом уповноважених на те осіб (із можливістю ідентифікувати підписантів договору), який с обов`язковим реквізитом електронного документа. Апелянт ОСОБА_1 стверджує, що вона не укладала кредитний договір, роздруківку якого долучає позивач до позовної заяви, і відповідно, не погоджувала цитовані представником позивача у позові пункти договору щодо кредитної ставки та умов кредитування. За доводами апелянта, жоден із наданих позивачем суду доказів не доводить, що відповідач підписала кожну сторінку цього договору або договір в цілому, погодивши процентну ставку, згідно якої позивач визначив суму заборгованості до стягнення. Апелянт вказує, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази часу та способу генерування одноразового ідентифікатора, його направлення їй, підтвердження нею пропозиції щодо укладення договору, зокрема, довідки про ідентифікацію клієнта, хронологію вчинення дій щодо укладення кредитних договорів у формі електронного правочину, тощо. Отже, наведене вказує на неукладеність, в тому числі, в електронному вигляді, оспорюваного правочину - кредитного договору від 12.10.2023 року №841-712-1, що вказує на необґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача процентів за ставкою, яку відповідач нібито погодила цим договором. Доводи апеляційної скарги звертають увагу на ті обставини, що згідно рішення, ’’Позивач звертає стягнення виключно на прострочені до сплати проценти за користування кредитом за період з 11.11.2023 року по 08.07.2024 року в сумі 47 250 грн. Позивач не вимагає та не пред`являє вимоги про дострокове повернення суми кредиту відповідно до умов договору.”, проте, цим же рішенням суд першої інстанції стягнув із відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 56 100 грн. За доводами апелянта, оскаржуване рішення суду першої інстанції від 23.12.2024 року не містить в собі пояснень щодо стягнення із ОСОБА_1 - 8 850 грн., і відповідачу є невідомою правова природа та порядок визначення цієї суми заборгованості. Доводи апеляційної скарги зазначають, що вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим ч.3 статті 509, ч.1, ч.2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Апелянт просить при ухваленні рішення (постанови) зменшити розмір відсотків, щонайменше до заявленого позивачем розміру заборгованості за кредитом - 5 000,00 грн. Апелянт ОСОБА_1 вказує, що інформаційна довідка, якою позивач доводить факт переказу кредитних коштів на її рахунок, не є первинним або платіжним документом, що підтверджує переказ коштів; у даній інформаційній довідці не вказано, кому належать карткові рахунки, на які переказано дані кошти, оскільки лист не містить ідентифікуючих даних про неї (із фрагментів номеру карти, що відображені в повідомленні, неможливо встановити належність карти (рахунку) саме їй), і тому ця довідка є неналежним та недопустимим доказом. Доводи апеляційної скарги стверджують, що суд першої інстанції помилково вважав, що саме відповідач має доводити, що ”вказаний картковий рахунок йому не належить”. В цьому контексті апелянт наголошує, що відповідач позбавлений можливості довести негативний факт (відсутність у нього картки з таким шифром), тягар доказування перерахування кредитних коштів лежить повністю та цілком на позивачеві, який зі своєї сторони, не довів перерахування коштів саме ОСОБА_1 .

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ”Процент” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, виходячи із наступного. 

Відповідно до положень статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно приписів статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Згідно положень ч.1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України ”Про електронну комерцію”. 

У статті 3 Закону України ”Про електронну комерцію” визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За змістом частин: 3, 4, 6 статті 11 Закону України ”Про електронну комерцію”, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до частини 12 статті 11 Закону України ”Про електронну комерцію”, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Приписами статті 12 Закону України ”Про електронну комерцію” регламентовано підпис у сфері електронної комерції. 

Статтею 3 Закону України ”Про електронну комерцію” визначено, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі ”логін-пароль”, або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.

Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах: від 12.01.2021 року у справі №524/5556/19, від 10.06.2021 року у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Згідно положень ч.1 статі 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 12.10.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ”Процент” та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №841-712-1, у формі електронного документа, із використанням електронного підпису. При цьому, електронний підпис з одноразовим ідентифікатором 214297 направлявся відповідачу 12.10.2023 року о 08:37:37 год., шляхом надсилання повідомлення на мобільний номер НОМЕР_2 , який зазначений у кредитному договорі. Кредитний договір був підписаний 12.10.2023 року о 08:37:51 год., шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 214297 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет https:procent.com.ua.

Відповідно до п.1.1. укладеного кредитного договору, відповідач отримала грошові кошти в розмірі 5 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності та зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в строки, визначені цим договором. 

Згідно із п.1.2. даного договору, процента ставка за користування кредитом становить - 3,5% від суми кредиту за кожний день (річна процента ставка становить 1 277,50%) користування кредитом. 

Відповідно до п.1.3. вказаного договору, строк надання кредиту становить 365 днів, зі сплатою кредиту в кінці строку користування, згідно додатку №1 до цього договору. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача, графіку платежів та реальної річної процентної ставки, що є додатком №1 до цього договору. 

До відзиву на апеляційну скаргу позивачем надано електронний примірник кредитного договору із накладеним електронним підписом позивача після підписання договору відповідачем електронним підписом із одноразовим ідентифікатором та протокол створення та перевірки електронного підпису, докази ідентифікації відповідача в ІТС позивача, а саме, фото з паспортом, та підписом щодо підтвердження отримання суми кредиту. При цьому, за твердженням позивача, електронний примірник кредитного договору та докази ідентифікації відповідача в ІТС позивача не були долучені в якості доказів в суді першої інстанції, у зв`язку з тим, що відповідач не заперечувала обставин щодо укладення кредитного договору та щодо належності завіреної копії кредитного договору.

В довідці АТ КБ ”ПриватБанк” про переказ коштів відсутнє ПІБ та ІПН отримувача, проте, зазначено унікальний номер транзакції, дата та час проведення переказу, маска платіжної картки № НОМЕР_1 зарахування переказу, що відповідає масці платіжної картки, зазначеній у кредитному договорі. Відповідач ОСОБА_1 , перед укладенням кредитного договору, верифікувала свою платіжну картку та підтвердила, що саме на неї має бути зарахована сума кредиту, в тому числі, підписанням кредитного договору. З метою повного, всебічного та справедливого розгляду справи, а також спростування заяв відповідача щодо неукладення кредитного договору та неотримання суми кредиту, судом було витребувано виписку із АТ ”Універсал Банк”, яка підтверджує належність платіжної картки відповідачу та зарахування суми кредиту 12.10.2023 року о 08 год. 38 хв., тобто, після підписання відповідачем ОСОБА_1 кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором о 08 год. 37 хв. 51сек.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що відповідач позбавлена можливості довести негативний факт (відсутність у неї картки з шифром, який вказує позивач), а тягар доказування перерахування кредитних коштів лежить повністю та цілком на позивачі, який зі своєї сторони не довів перерахування коштів саме їй, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ”Процент” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, виходячи із наступного. Необхідно зазначити, що позивачем надано належні докази перерахування кредитних коштів на верифіковану відповідачем платіжну картку № НОМЕР_1 . Натомість, відповідач ОСОБА_1 , не позбавлена можливості, як тримач картки, звернутися до АТ ”Універсал Банк” із запитом щодо отриманих нею платіжних карток - для спростування належності їй спірної платіжної картки.

За наведених вище обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що факт укладення 12.10.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ”Процент” та ОСОБА_1 кредитного договору №841-712-1 у формі електронного документа із використанням електронного підпису, а також належне виконання позивачем умов вказаного договору, підтверджено у справі належними та допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги звертають увагу на ті обставини, що згідно рішення, ’’Позивач звертає стягнення виключно на прострочені до сплати проценти за користування кредитом за період з 11.11.2023 року по 08.07.2024 року в сумі 47 250 грн. Позивач не вимагає та не пред`являє вимоги про дострокове повернення суми кредиту відповідно до умов договору.”, проте, цим же рішенням суд першої інстанції стягнув із відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 56 100 грн. За доводами апелянта, оскаржуване рішення суду першої інстанції від 23.12.2024 року не містить в собі пояснень щодо стягнення із ОСОБА_1 - 8 850 грн., і відповідачу є невідомою правова природа та порядок визначення цієї суми заборгованості.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне. 

Як вбачається із матеріалів справи, звертаючись до суду з даним позовом, ТОВ ”Фінансова компанія ”Процент” просило стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором №841-712-1 від 12.10.2023 року по нарахованим та несплаченим процентам у розмірі 47 250,00 грн. за період з 11.11.2023 року по 08.07.2024 року, які нараховані відповідно до п.1.2. кредитного договору за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом (1 277,5% річних).

Таким чином, ціна позову складає 47 250 грн., і саме в такому обсязі позовних вимог розглядається дана справа №750/11344/24. У мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 23.12.2024 року, суд погодився із наданим позивачем розрахунком нарахованих та несплачених процентів за користування кредитом за період з 11.11.2023 по 08.07.2024 року в сумі 47 250 грн., які просив стягнути позивач на свою користь із відповідача. Але при цьому, дійшовши висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі, суд першої інстанції помилково зазначив у резолютивній частині рішення від 23.12.2024 року про стягнення із відповідача заборгованості за кредитним договором в сумі 56 100 грн., що є опискою. 

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує, що у прохальній частині позовної зави Товариство з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ”Процент” просило стягнути із ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором №841-712-1 від 12.10.2023 року по нарахованим та несплаченим процентам у розмірі 47 250,00 грн. за період з 11.11.2023 року по 08.07.2024 року. Проте, як зазначає позивач, судом першої інстанції допущена описка у рішенні від 23.12.2024 року, яка має бути виправлена ухвалою Десянянського районного суду м.Чернігова.

Доводи апеляційної скарги вказують, що вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим ч.3 статті 509, ч.1, ч.2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Апелянт просить при ухваленні рішення (постанови) зменшити розмір відсотків, щонайменше до заявленого позивачем розміру заборгованості за кредитом - 5 000,00 грн.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне. 

Як вбачається із розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №841-712-1від 12.10.2023 року, сума заборгованості по нарахованим та несплаченим процентам за користування кредитом у розмірі 47 250 грн. за період з 11.11.2023 року по 08.07.2024 року, яку просив стягнути позивач на свою користь із відповідача, обрахована позивачем за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом (1 277,5% річних) за період з 11.11.2023 року по 08.07.2024 року, відповідно до п.1.2. укладеного між сторонами даного спору кредитного договору.

В ході апеляційного розгляду даної справи апеляційним судом встановлено, що вказаний розрахунок проведено без врахування положень Закону України ”Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг” № 3498-IX від 22.11.2023 року, який набрав чинності 24.12.2023 року.

Вказаним вище Законом внесено зміни, серед іншого, у розділ IV ”Прикінцеві та перехідні положення” Закону України ”Про споживче кредитування” №1734-VII від 15.11.2016 року, який доповнено пунктом 17 такого змісту:
”17. Тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України ”Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг”, установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати:
- протягом перших 120 днів - 2,5%;
- протягом наступних 120 днів - 1,5%”.
Крім цього, статтю 8 Закону України ”Про споживче кредитування” доповнено частиною п`ятою такого змісту:
”5. Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.”
Таким чином, відповідно до пункту 17 Розділу IV ”Прикінцеві та перехідні положення” Закону України ”Про споживче кредитування” тимчасово протягом 240 днів, з дня набрання чинності Законом України ”Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг” №3498-IX від 22.11.2023 року, тобто, до 20.08.2024 року включно, встановлено максимальний розмір денної процентної ставки, який не може перевищувати: 
- протягом перших 120 днів - 2,5% (до 22.04.2024 року, включно); 
- протягом наступних 120 днів - 1,5% (з 23.04.2024 року до 20.08.2024 року, включно). 

На підставі ч.5 статті 8 Закону України ”Про споживче кредитування”, починаючи з 241 дня з дня набрання чинності Законом № 3498-IX, тобто, з 21.08.2024 року, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої статті 8 Закону України ”Про споживче кредитування”, не може перевищувати 1%.

Відповідно до п.2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Кредитний договір №841-712-1, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ”Процент” та ОСОБА_1 12.10.2023 року, тобто, до набрання чинності Законом України ”Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг” №3498-IX від 22.11.2023 року, і даний кредитний договір продовжував діяти після набрання чинності цим Законом, тому на нього поширюється дія пункту 5 розділу I цього Закону.

Як вбачається із матеріалів справи, судом першої інстанції із відповідача ОСОБА_1 на користь позивача стягнуто заборгованість по несплаченим процентам за користування кредитом, яка обрахована за денною процентною ставкою 3,5% за період з 11.11.2023 року по 08.07.2024 року. При цьому, поза увагою суду першої інстанції залишилося те, що частина зазначеного періоду підпадає під сферу дії Закону України ”Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг” №3498-IX від 22.11.2023 року, який набрав чинності 24.12.2023 року, а саме, період з 24.12.2023 року по 08.07.2024 року. Дана обставина унеможливлює застосування у цей хронологічний період денної процентної ставки - 3,5% за кожен день користування кредитом (1 277,5% річних), відповідно до п.1.2. укладеного між сторонами спору кредитного договору.

За проведеним апеляційним судом розрахунком, розмір процентів, які підлягали нарахуванню за період з 11.11.2023 року по 08.07.2024 року, із врахуванням вказаних вище приписів Законодавства, становить:
- за період з 11.11.2023 року до 23.12.2023 року, включно: 5 000 х 3,5% х 43 = 7 525 грн. (сума кредиту - 5 000 грн., денна процентна ставка - 3,5%, кількість днів в періоді - 43);
- за період з 24.12.2023 року до 22.04.2024 року, включно: 5 000 х 2,5% х 120 = 15 000 грн. (сума кредиту - 5 000 грн., денна процентна ставка - 2,5%, кількість днів в періоді - 120);
- за період з 23.04.2024 року до 08.07.2024 року, включно: 5 000 х 1,5% х 77 = 5 775 грн. (сума кредиту - 5 000 грн., денна процентна ставка - 1,5%, кількість днів в періоді - 77).

Загальна сума процентів, які підлягали нарахуванню за хронологічний період з 11.11.2023 року по 08.07.2024 року, складає: 28 300 грн., виходячи із розрахунку: 7 525 грн. + 15 000 грн. + 5 775 грн. = 28 300 грн.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ”Процент” заборгованості за кредитним договором №841-712-1 від 12.10.2023 року в сумі 28 300 грн. Підстав для зменшення розміру відсотків, щонайменше до заявленого позивачем розміру заборгованості за кредитом - 5 000,00 грн., як про це просить апелянт у доводах апеляційної скарги, апеляційний суд не вбачає, оскільки мова йдеться не про поточні відсотки, а саме, про прострочені відсотки, які нараховано внаслідок неналежного виконання відповідачем умов укладеного кредитного договору.

За даних обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції від 24.12.2024 року - підлягає зміні, шляхом зменшення розміру стягнутої із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ”Процент” заборгованості за кредитним договором №841-712-1 від 12.10.2023 року, із помилково зазначеної судом першої інстанції суми 56 100 грн., хоча ціна позову і становить - 47 250 грн., до 28 300 грн. Відповідно до приписів статті 141 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, апеляційний суд вважає за необхідне провести і пропорційне зменшення розміру стягнутих із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ”Процент” судових витрат.

При поданні позову Товариством з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ”Процент”, було сплачено 2 422,40 грн. судового збору (а.с.1), а також позивачем понесено судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі: 10 000 грн. - в суді першої інстанції (а.с.42-45), 3 000 грн. - в суді апеляційної інстанції (а.с.162, зворот - 167).

Вимоги позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ”Процент” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, апеляційним судом задоволено частково, а саме, на 59,89%, виходячи із розрахунку: 28 300 грн. : 47 250 грн. х 100% = 59,89%, а, відповідно, вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 апеляційним судом задоволено на 40,11%, виходячи із розрахунку: 100% - 59,89% = 40,11%.

Таким чином, розмір відшкодування документально підтверджених понесених позивачем судових витрат в суді першої інстанції, пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог, становить: відшкодування судового збору - 1 450 грн. 78 коп., виходячи із розрахунку: 2 422,40 грн. х 59,89% = 1 450,78 грн., відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу: в суді першої інстанції - 5 989 грн., виходячи із розрахунку: 10 000 грн. х 59,89% = 5 989 грн., в суді апеляційної інстанції - 1 796 грн. 70 коп., виходячи із розрахунку: 3 000 грн. х 59,89% = 1 796 грн. 70 коп.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що оскільки суд першої інстанції, враховуючи клопотання відповідача про зменшення розміру судових витрат позивача на професійну правничу допомогу, складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг, витрачений адвокатом час, виходячи із критерію розумності та співмірності, визначив розмір відшкодування позивачу понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 2 000 грн., то апеляційний суд, переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , не вбачає підстав для зміни цієї суми. При цьому, оскільки відповідачем ОСОБА_1 не заявлено відповідне клопотання про зменшення розміру судових витрат позивача на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, апеляційний суд дійшов висновку, що із відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 796 грн. 70 коп., в рахунок відшкодування понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, а саме, пропорційно до розміру відхилених вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 .

При поданні апеляційної скарги на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 23.12.2024 року, ОСОБА_1 було сплачено 4 542 грн. судового збору (а.с.118,119).

Таким чином, розмір відшкодування понесених відповідачем судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, пропорційно до розміру задоволених апеляційним судом вимог поданої апеляційної скарги, становить: 1 821 грн. 80 коп., виходячи із розрахунку: 4 542,00 грн. х 40,11% = 1 821 грн. 80 коп. 

Керуючись статтями: 137, 141, 367, 368, 369, 374; п.4 ч.1, ч.2 статті 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 грудня 2024 року, змінити, виклавши перший, другий, третій абзаци його резолютивної частини у наступній редакції:
”Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ”Процент” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково .
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ”Процент” заборгованість за кредитним договором №841-712-1 від 12.10.2023 року в сумі 28 300 (двадцять вісім тисяч триста) грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ”Процент” 1 450 (одна тисяча чотириста п`ятдесят) грн. 78 коп., в рахунок відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви, 2 000 (дві тисячі) грн., в рахунок відшкодування понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції.”

В іншій частині рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 грудня 2024 року, залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ”Процент” на користь ОСОБА_1 1 821 (одна тисяча вісімсот двадцять одна) грн. 80 коп., в рахунок відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги. 

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ”Процент” 1 796 (одна тисяча сімсот дев`яносто шість) грн. 70 коп., в рахунок відшкодування понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. 

Дата складення повної постанови - 29.12.2025 року.

Головуючий: Судді: