ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/13421/25	
Головуючий в 1 інстанції: Харченко Ю.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі: головуючої судді – Шевчук О.А.,
суддів: Бойка А.В., Єщенка О.В.,
при секретарі — Жигайлової О.Е.,
за участю представника апелянта – Зарудної А.І.,
представника позивача – Племениченко А.В. 

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2025 року та на додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
ВСТАНОВИЛА:
У квітні 2025 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просив визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення 46880/15-32-24-05 від 28.10.2024 року на суму 340 гривень; податкове повідомлення-рішення 46886/15-32-24-05 від 28.10.2024 року на суму 771 072,53 та штрафу 192 768,13 гривень; податкове повідомлення-рішення 46882/15-32-24-05 від 28.10.2024 року на суму 1020 гривень; податкове повідомлення-рішення 46884/15-32-24-05 від 28.10.2024 року на суму 7 100 гривень; податкове повідомлення-рішення 46889/15-32-24-05 від 28.10.2024 року на суму 64 256,04 гривень та штрафу 16 064,01 гривень;
- вирішити питання щодо розподілу судових витрат.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем було проведено перевірку, складено акт, на підставі якого прийнято спірні податкові повідомлення-рішення. Позивач вважає, що податкові повідомлення-рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2025 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасувано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області №46880/15-32-24-05 від 28.10.2024 року, №46886/15-32-24-05 від 28.10.2024 року, №46882/15-32-24-05 від 28.10.2024 року, №46884/15-32-24-05 від 28.10.2024 року, №46889/15-32-24-05 від 28.10.2024 року. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 8 420 грн. 96 коп. (вісім тисяч чотириста двадцять гривень дев`яносто шість копійок).
Додатковим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2025 року заяву представника позивача - Богачевського Віктора Сергійовича (від 01.10.2025 року вхід.№102519/25) про ухвалення додаткового рішення у справі №420/13421/25– задоволено частково. Ухвалено додаткове рішення у справі №420/13421/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. У задоволенні решти вимог заяви – відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням та додатковим рішенням суду першої інстанції, відповідач надав апеляційні скарги, в яких, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести постанову, якою відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі; скасувати додаткове рішення та винести постанову, якою відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у справі.
Доводами апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскільки контролюючим органом було отримано інформацію від НБУ про потенційне порушення податкового законодавства то у наказі про призначення перевірки підставою перевірки правильно визначено 78.1.1 ПК України. 
Апелянт також зазначає про те, що обов`язковою передумовою здійснення документальної позапланової перевірки є направлення платнику податків запиту про надання пояснень та їх документального підтвердження. Апелянт вважає, що контролюючим органо виконано обов`язок щодо направлення податкової вимоги за адресою платника податків відповідно до вимог Податкового законодавства, а відсутність факту вручення зумовлена не діями або бездіяльністю контролюючого органу а не вжиттям платником податків заходів щодо отримання кореспонденції. Також апелянт зазначає, що підставою проведення перевірки став випадок, коли сумніви не усунуті наданими поясненнями та документальними підтвердженнями. Вказують на те, що платником податків не було надано жодного документу на запити контролюючого органа. 
Крім цього, апелянт вказує, про обов`язок фізичної особи- платника податків повідомляти податкові органи про зміну податкової адреси. 
В апеляційній скарзі на додаткове рішення, крім іншого, скаржник просить суд апеляційної інстанції врахувати те, що у розмір адвоката враховується кваліфікація і досвід адвоката.
Також апелянт посилається на практику Верховного суду України та просить застосувати у цій справі.
Позивачем надано відзив на апеляційні скарги на основне та на додаткове рішення.
Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 124-130 КАС України.
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 є фізичною особою. Він не зареєстрований підприємцем та не має записів в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 
09.08.2024 року Головним управління ДПС в Одеській області було прийнято Наказ № 7830-п «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 ». 
ГУ ДПС в Одеській області за результатами перевірки складено Акт 42798/15-32-24-05-09 від 30.09.2024 року. Відповідно до акту ГУ ДПС в Одеській області зазначили, що позивач отримав за 2023 рік дохід в сумі 4 283 736,28 гривень, які не було вказано в декларації фізичної особи та з яких не було сплачено податки. 
В подальшому на підставі акту перевірки були прийняті оскаржувані ППР, а саме: 
1. Податкове повідомлення-рішення 46880/15-32-24-05 від 29.11.2024 року на суму 340 гривень; 
2. Податкове повідомлення-рішення 46886/15-32-24-05 від 29.11.2024 року на суму 771 072,53 та штрафу 192 768,13 гривень; 
3. Податкове повідомлення-рішення 46882/15-32-24-05 від 29.11.2024 року на суму 1020 гривень; 
4. Податкове повідомлення-рішення 46884/15-32-24-05 від 29.11.2024 року на суму 7 100 гривень; 
5. Податкове повідомлення-рішення 46889/15-32-24-05 від 15.12.2024 року на суму 64 256,04 гривень та штрафу 16 064,01 гривень. Загальна сума ППР 1 052 620,71 гривень.
Позивач не погодився з правомірністю зазначених податкових повідомлень-рішень, у зв`язку із чим звернувся до суду з цим позовом про визнання їх протиправними та скасування.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що наказ Головного управління ДПС в Одеській області №7830-п від 09.08.2024 містить лише посилання на норми ПК України без уточнення конкретної підстави їх застосування а тому не відповідає вимогам, які висуваються законодавством до індивідуального акту, оскільки його зміст не містить жодної інформації щодо наявності податкової інформації, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Крім цього, суд першої інстанції зазначив, що з копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, що надано відповідачем до матеріалів справи, неможливо встановити, які саме документи надсилались на адресу платника податків з повідомленням про вручення 0600952945162, а також у наданому повідомленні відсутній підпис працівника поштового зв`язку.
При цьому, суд зазначив, що позивач є фізичною особою, яка не зареєстрована підприємцем та не має записів в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а тому не має обов`язку повідомляти контролюючий орган про зміни податкової адреси (адреси реєстрації, проживання), оскільки він не є підприємцем.
З цих підстав, суд вважав, що доказів належного повідомлення позивача про проведення перевірки контролюючим органом не надано.
Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає ПК України.
Згідно з п. 61.1 ст. 61 Податкового кодексу України, податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Також, п. п. 62.1.3 п. 62.1 ст. 62 Податкового кодексу України визначено, що податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Абзацом 1 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України встановлено право контролюючих органів на проведення камеральних, документальних (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичних перевірок.
Згідно п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.
Відповідно до пп. 78.1.1, 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту; виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.
Згідно п. 78.4, 78.5, 78.6, 78.7, 78.8 ст. 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків (крім перевірок, передбачених підпунктом 78.1.22 пункту 78.1 цієї статті) надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.
Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу. Строки проведення документальної позапланової перевірки встановлені статтею 8 2 цього Кодексу. 
Перелік матеріалів, які можуть бути підставою для висновків під час проведення документальної позапланової перевірки, та порядок надання платниками податків документів для такої перевірки встановлено статтями 83, 85 цього Кодексу. Порядок оформлення результатів документальної позапланової перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.
Відповідно до п. 86.1, 86.4, 86.8 ст. 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка. Акт (довідка) документальної невиїзної перевірки складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, та реєструється у контролюючому органі протягом п`яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку (для платників податків, які мають філії та/або перебувають на консолідованій сплаті, - протягом 10 робочих днів). Акт (довідка) документальної невиїзної перевірки не пізніше наступного робочого дня після його реєстрації вручається особисто платнику податків чи його представникам або надсилається у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. У разі відмови платника податків або його представників від підписання акта (довідки) перевірки посадовими особами контролюючого органу складається відповідний акт, що засвідчує факт такої відмови. Відмова платника податків або його представників від підписання акта перевірки не звільняє такого платника податків від обов`язку сплатити визначені контролюючим органом за результатами перевірки грошові зобов`язання. Заперечення по акту перевірки розглядаються у порядку і строки, передбачені пунктом 86.7 цієї статті. Податкове повідомлення-рішення приймається у порядку і строки, передбачені пунктом 86.8 цієї статті. 
Податкове повідомлення-рішення приймається в порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки, та надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Повертаючись до обставин цієї справи, колегією суддів встановлено, що відповідно до наказу Головного управління ДПС в Одеській області№ 7830-п від 09.08.2024 року юридичною підставою його прийняття зазначено підпункт 20.1.4 пункт 20.1 стаття 20, підпункт 75.1.2 пункт. 75.1 стаття 75, підпункт 78.1.1 пункт 78.1 стаття 78, стаття 79, пункт 82.2 стаття 82 Податкового кодексу України».
Відповідно до підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78, статті 79 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: 78.1.1. отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.
Відповідно до п.19 ч.1 ст.4 КАС України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
Головною рисою акту індивідуальної дії є його конкретність (гранична чіткість), а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктом адміністративного права, який видає такий акт; розв`язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата, конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами; чітка відповідність такого акта нормам чинного законодавства.
При цьому, загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.
Колегія суддів зазначає, що обґрунтованість, в силу статті 2 КАС України, є однією з обов`язкових ознак рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, що підлягає встановленню адміністративним судом. 
При цьому, посилання контролюючого органа на загальні пункти статей Податкового кодексу України без конкретизації не може вважатись обґрунтованим.
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що наказ №7830-п від 09.08.2024 містить посилання на відповідну підставу проведення перевірки, а саме 78.1.1, оскільки контролюючим органо було отримано інформацію від НБУ про потенційне порушення податкового законодавства.
Надаючи оцінку наказу, який став підставою для проведення перевірки, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що цей наказ №7830-п від 09.08.2024 містить лише посилання на норми ПК України, без уточнення конкретної підстави їх застосування, а тому не відповідає вимогам, які висуваються законодавством до індивідуального акту. 
Посилання в апеляційній скарзі на те, що підставою перевірки була інформація НБУ, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі твердження апелянта не підтверджуються відповідними доказами.
Аналогічна правова позиція викладена зокрема у постанові Верховного суду від 02.09.2020 року у справі 821/1828/16.
Крім цього, в апеляційній скарзі скаржник зазначає, що підставою проведення перевірки є ненадання позивачем пояснень на запит контролюючого органу та документальне підтвердження сумнівів, що визначені у запиті.
Однак, колегія суддів зауважує, що в матеріалах справи відсутні будь які запити контролюючого органу, щодо витребування позивачем інформації та пояснень, а також відсутні докази направлення таких запитів на адресу позивача, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду в цій частині. 
Колегія суддів вважає слушним зауваження апелянта, в частині обов`язку фізичної особи платника податків повідомляти податкові органи про зміну податкової адреси, що передбачено п. 45.1, ст. 45 ПК України та п. 1-6 розділу 9 Положення 822 яке затверджено Наказом Міністерства фінансів України 29 вересня 2017 року.
Однак, такі доводи не спростовують висновки суду першої інстанції про те, що апелянтом не доведено, які саме документи знаходились у конверті, який відповідачем надано до матеріалів справи. 
Колегія суддів розділяє такі висновки суду першої інстанції, оскільки апелянт зазначає, що позивачу направлялись і запити і наказ про проведення перевірки і повідомлення і акти, при цьому встановити належність надісланих документів до відповідного конверту колегія суддів неспроможна, у зв`язку з відсутністю належних доказів.
Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що в апеляційній скарзі апелянт говорить про те, що на конверті є позначка «повертається за закінченням терміну зберігання», яка підтверджує, що лист досягнув поштового відділення, закріпленого за адресою отримувача, однак останній не з`явився за його отриманням, попри наявність належного повідомлення з боку пошти.
При цьому, колегією досліджено наявний в матеріалах справи конверт, на якому стоїть відмітка «адресат відсутній за вказаною адресою».
Таким чином, колегія суддів зауважує, що доводи апеляційної скарги не відповідають встановленим обставинам у справі, та не дають можливості встановити, що контролюючий орган пересвідчився у дотриманні обов`язкових умов, що надають йому право розпочати та проводити позапланову перевірку, а саме вручення платнику податків до початку її проведення копії наказу та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає що апеляційна скарга не спростовує висновки суду першої інстанції про порушення процедури проведення перевірки, наслідком якої є визнання протиправними її результатів, у зв`язку з чим, рішення суду першої інстанції в цій частині колегія суддів вважає обґрунтованим та таким що прийняте у відповідності до норм чинного законодавства.
Рішення Верховного суду, на які посилається апелянт у апеляційній скарзі, не можуть бути застосовані у цій справі, оскільки обставини справи у цих рішеннях є іншими, ніж ті, які судом встановлено у цій справі.
Що стосується доводів апелянта на додаткове рішення про розподіл судових витрат, колегія суддів зазначає про наступне.
Частинами 1,2 статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору встановлено Законом України Про судовий збір від 8 липня 2011року №3674-VI (зі змінами та доповненнями), відповідно до ст.1 якого судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.
Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно до положень ст.134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частин 4, 5 статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частинами 6, 7 статті 134 КАС України визначено, що у разі недотримання вимоги частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно вимог ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Аналіз наведених правових норм дає підстави вважати, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.
Колегією суддів встановлено, що на підтвердження обґрунтованості понесених витрат на професійну правничу допомогу у сумі 19000 грн., заявником до заяви додано копії документів: договору про надання правової (правничої) допомоги, додаткової угоди, акту приймання-передачі виконаних робіт та детальний опис робіт.
Згідно додаткової угоди № 1 до договору про надання правової (правничої) допомоги № 065/5 , сторони відповідно до п. 3 договору визначили розмір гонорару, який становить 19 000 грн.
Відповідно до детального опису робіт від 29.09.2025 року сторони визначили, погодили та підтвердили відповідно до умов Договору, детальний опис (перелік) робіт виконаних адвокатом: ознайомлення з документами наданими клієнтом - вартістю 3000 гривень; пошук та аналіз судової актуальної практики Верховного Суду з розгляду аналогічних справ, формування правової позиції у справі з урахуванням висновків Верховного Суду - вартістю 3000 гривень; підготовка та подача до суду позовної заяви - вартістю 7000 гривень; підготовка та подача до суду відповіді на відзив - вартістю 6000 гривень.
Згідно акту приймання-передачі виконаних робіт сторони визначили, погодили та підтвердили, що на виконання умов Договору, повіреним були виконані, а довірителем прийняті в повному обсязі наступні роботи: ознайомлення з документами наданими клієнтом - вартістю 3000 гривень; пошук та аналіз судової актуальної практики Верховного Суду з розгляду аналогічних справ, формування правової позиції у справі з урахуванням висновків Верховного Суду - вартістю 3000 гривень; підготовка та подача до суду позовної заяви - вартістю 7000 гривень; підготовка та подача до суду відповіді на відзив - вартістю 6000 гривень. Загальна вартість вказаних в акті робіт складає 19000 грн.
При цьому, колегія суддів зазначає, що акт надання послуг не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі за рахунок іншої сторони, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Така правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 01 червня 2022 року по cправі № 910/1929/19.
Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, а також чи була їх сума обґрунтованою.
При цьому, як зазначено вище, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Судом першої інстанції враховано, що дана справа, належить до категорії справ незначної складності, та розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження а тому суд першої інстанції вважав що на користь позивача підлягає стягненню 5000 грн. оскільки саме такий розмір гонорару буде справедливим, розумним, та співмірним, зважаючи на складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, витрачений час, тощо.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції а тому вважає, що додаткове рішення прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права та не підлягає скасуванню.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин справи.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення та додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідають нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні та додатковому рішенні, у зв`язку з чим підстав для їх скасування не вбачається. 
Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2025 року та на додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2025 року – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2025 року та додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2025 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук 

Суддя: А.В. Бойко 

Суддя: О.В. Єщенко