В И Р О К 
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року      м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого    ОСОБА_1 ,
суддів     ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
за участю секретарів   ОСОБА_4 , ОСОБА_5 

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження №12022152190000661, за апеляційними скаргами прокурора Веселинівського відділу Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_6 , представника потерпілого – адвоката ОСОБА_7 на вирок ІНФОРМАЦІЯ_1 від 27 грудня 2023 року, стосовно

ОСОБА_8 ,    ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Градівка Веселинівського району Миколаївської області, громадянина України, з середньою - технічною освітою, одруженого, пенсіонера, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

-обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 121 КК України,

Учасники судового провадження 
прокурори  ОСОБА_9 , ОСОБА_10 
обвинувачений     ОСОБА_8  
захисник      ОСОБА_11 
потерпілий     ОСОБА_12 
представник потерпілого – адвокат ОСОБА_7 

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати, у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладеним у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосування закону який підлягає застосуванню за ч. 1 ст. 121 КК України, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України, звільнити від відбування покарання з випробовуванням якщо протягом 3 років не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені обов`язки. Відповідно до п. п. 1-2 ч. 1, п. 4 ч. 3 ст. 76 КК України покласти наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою. Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів, а саме: судової експертизи зброї № СЕ -19/1] 5-22/7535-БЛ від 28.09.2022 року у розмірі 1510 грн. 24 коп. Долю речових доказів у кримінальному провадженні вирішити відповідно
до вимог ст.100 КПК України. В ході апеляційного розгляду повторно дослідити обставини кримінального провадження, шляхом дослідження доказів зазначених в апеляційній скарзі. 

В апеляційній скарзі представник потерпілого просить вирок суду скасувати. Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_12 остаточні позовні вимоги цивільного позову, визначені як 87080 гривень - матеріальної шкоди та 300000 гривень – моральної шкоди. Речовий доказ по справі: а саме пневматичну гвинтівку « ОСОБА_13 », яка перебуває на зберіганні у ІНФОРМАЦІЯ_3 – конфіскувати, а рішення по інших речових доказах прийняти на розсуд суду. У разі необхідності просить дослідити матеріали справи №472/595/22

Короткий зміст вироку.
Вироком суду ОСОБА_14 , визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та на підставі ч. 1 ст. 373, п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України виправдано за відсутності в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України.
Цивільний позов ОСОБА_12 до ОСОБА_8 про стягнення про відшкодування (компенсацію) матеріальної та моральної шкоди потерпілому, завданої злочином – залишено без розгляду. Витрати на залучення експертів за проведення судової експертизи зброї в сумі 1510 гривень 24 копійки віднесено за рахунок держави.
Речові докази:
1) CD-R диск із відеозаписом від 03.09.2022р. за адресою: АДРЕСА_2 - залишено в матеріалах кримінального провадження №12022152190000661 (в даній судовій справі №472/595/22).
2) Пружинно-поршневу пневматичну гвинтівку моделі «Hatsan mod.125magnum», №0208 08536, калібру 4,5 мм, виробництва Туреччини та 63 (шістдесят три) штуки свинцевих куль до пневматичної зброї калібру 4,5 мм, із закругленою головною частиною, які передано на зберігання до кімнати речових доказів ІНФОРМАЦІЯ_3 - повернуто ОСОБА_8 .
3) Медичну довідку КНП « ІНФОРМАЦІЯ_4 » Веселинівської селищної ради від 03.09.2022р. та медичну довідку КНП « ІНФОРМАЦІЯ_5 » від 08.09.2022 р., видані на ім`я потерпілого ОСОБА_12 - залишено в матеріалах кримінального провадження №12022152190000661 (в даній судовій справі №472/595/22).
4) Чоловічу сорочку рожевого кольору, яку було опечатано до спеціального сейф – пакету №EXP0332571 та передано на зберігання до кімнати речових доказів ІНФОРМАЦІЯ_3 – повернуто ОСОБА_12 .
5) Копію медичної карти КНП « ІНФОРМАЦІЯ_5 » стаціонарного хворого №15742 на ім`я ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 - залишено в матеріалах кримінального провадження №12022152190000661 (в даній судовій справі №472/595/22).

Узагальнені доводи апеляційних скарг.
В апеляційній скарзі прокурор вважає, що вирок ІНФОРМАЦІЯ_1 від 27.12.2023 щодо ОСОБА_8 є незаконним і таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладеним у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосування закону який підлягає застосуванню за ч.1 ст.121 КК України, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Вказує, що рішення суду про невинуватість ОСОБА_8 прийнято без повного та всебічного дослідження матеріалів провадження, без належного аналізу всіх здобутих у справі доказів, а також без наведення відповідного спростування пред`явленого обвинувачення.

Пояснює, що судом визнано доведеним та сформульовано фактичні обставини події таким чином - 03.09.2022 відбулася сварка між двома сім`ями. Під час сварки ОСОБА_12 наніс ОСОБА_15 (що є дружиною обвинуваченого ОСОБА_8 ) два удари металевим ломом по спині з переходом на плече та по спині біля попереку. Побачивши, що ОСОБА_12 наніс удари ОСОБА_15 обвинувачений ОСОБА_8 попросив ОСОБА_12 відійти від його дружини та не чіпати її, на що останній перебуваючи на відстані приблизно 2,5-3,2 метри здійснив рух в напрямку обвинуваченого з піднятим ломом над головою. Оцінюючи небезпеку, яку несе собою ОСОБА_12 , оцінюючи обстановку, що склалася, в тому числі, що він вже наніс два удари металевим ломом його дружині, ОСОБА_8 вистрілив не прицільно з пневматичної рушниці, яку він держав біля стегна з метою захисту свого здоров`я. Також, судом вказано, що «під час сварки ОСОБА_12 наніс ОСОБА_15 (що є дружиною обвинуваченого ОСОБА_8 ) два удари металевим ломом по спині з переходом на плече та по спині біля попереку».

Зауважує, що дані події є предметом розгляду іншого кримінального провадження №12022153190000201 від 04.09.2022 (судова справа №472/608/22), яке на даний час перебуває на розгляді ІНФОРМАЦІЯ_1 , рішення у якому на момент винесення вироку від 27.12.2023 не прийнято та не набрало законної сили. А тому, формулюючи обставини події і вказуючи, що встановлено факт спричинення ОСОБА_12 ударів ОСОБА_15 , судом грубо порушено вимоги ст.62 Конституції України - особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Вважає недопустимим доказами довідку КНП « ІНФОРМАЦІЯ_7 » та висновок експерта №252, оскільки під час судового розгляду кримінального провадження № 12022152190000661 від 04.09.2022 довідка КНП « ІНФОРМАЦІЯ_7 » та Висновок експерта №252 долучено за клопотанням сторони захисту, як володільця такої інформації без отримання будь-яких дозволів про тимчасовий доступ до матеріалів кримінального провадження №12022153190000201 від 04.09.2022 (судова справа №472/608/22), що є грубим порушенням вимог КПК України.

Крім того, вказує, що судом, свідомо залишено поза увагою та не вказано в доведених обставинах події той факт, що ОСОБА_8 сварку ОСОБА_12 з ОСОБА_15 побачив з подвір`я свого домоволодіння, після цього пішов до літньої кухні, взяв пружинно - поршневу пневматичну гвинтівку «Hatsan mod.125 Magnum», спорядив її свинцевою кулею, поклав декілька куль до кишені і лише після цього пішов на місце де відбувалася сварка між його дружиною та ОСОБА_12 . В цей час життю та здоров`ю ОСОБА_8 загрози від будь-яких учасників конфлікту не було і не могло бути навіть уявно.

На думку прокурора, в діях ОСОБА_8 відсутні будь-які наміри захистити свою дружину чи своє життя та здоров`я, а наявний умисел на цілеспрямоване спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, адже визначальним у його поведінці було не відвернення нападу та захист дружини, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), а тому такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватися на загальних засадах. При цьому, як вбачається із матеріалів провадження, саме діями ОСОБА_8 було спровоковано дії ОСОБА_12 , оскільки він підійшов тримаючи гвинтівку спрямованою на потерпілого, що викликало у того реакцію на захист.

Вважає, що наведені обставини в сукупності з даними про локалізацію і характер утворення тілесних ушкоджень свідчать про те, що ОСОБА_8 , умисно стріляючи без будь-якого попередження в область живота потерпілому, який цього не очікував і не спроможний був захищатися, не передбачав, але свідомо припускав такі можливі наслідки, як спричинення тяжкого тілесного ушкодження, оскільки для спричинення тілесних ушкоджень обрав предмет підвищеної небезпеки та здійснив постріл в найменш захищену частину тіла людини – в живіт. Звертає увагу на дії ОСОБА_8 після вчинення злочину, а саме на те, що після спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_12 він не надав йому медичної допомоги, а навпаки, переслідував до авто на якому він покинув місце події, що також свідчить про відсутність каяття у вчиненому.

В апеляційній скарзі представник потерпілого вважає  вирок суду незаконним і таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотними порушенням кримінально-процесуального закону, не повному та упередженому дослідженні обставин кримінального провадження, неналежну оцінку доказів по справі.

Пояснює, що суд не прийняв до уваги, що ініціатором сварки є саме ОСОБА_15 (дружина обвинуваченого). За фактом спричинення ОСОБА_15 тілесних ушкоджень, які відносяться до легких, ІНФОРМАЦІЯ_8 розглядається справа №472/608/22, рішення по якій судом не прийнято. Однак, в порушення вимог ст.337 КПК України суд першої інстанції в межах розгляну справи №472/595/22 по факту спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_12 визнав факт спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_16 , тим самим вийшов за межі висунутого обвинувачення у рамках обвинувального акта, тим самим визнавши винною іншу особу у вчиненні іншого кримінального правопорушення, ніж зазначеного у обвинувальному акті. 

Зауважує, що судом в якості письмових доказів під час ухвалення оскаржуваного вироку взятий висновок судово-медичної експертизи №252 від 05.09.2022р., отриманий в рамках іншого кримінального провадження, не взято до уваги та не надано належної уваги показам потерпілого, який показав, що до того, як взяти з будинку пневматичну гвинтівку та підійти до них, обвинувачений ОСОБА_8 неодноразово висловлювався на його адресу погрозою вбивством. На думку сторони захисту, судом не вірно оцінена обстановка виниклої події, не в повній мірі ( не в повному обсязі) оцінений наданий прокурором доказ, а саме СD-R диск з відеозаписом події, яка відбулась 03.09.2022р. біля будинку АДРЕСА_2 , а саме даний відеозапис, який вибірково прийнятий до уваги судом першої інстанції, скасовує свідчення обвинуваченого ОСОБА_8 про протиправну, агресивну поведінку потерпілого ОСОБА_12 , а навпаки свідчить про те, що потерпілий рятуючись тікає з місця події.

Не погоджується апелянт з висновком суду, що в діях обвинуваченого вбачається необхідна оборона, навпаки пояснює, що враховуючи вік потерпілого (понад 60 років), відстань біля 3 метрів, коротку довжину металевого лому, то у виниклій обстановці застосування пневматичної гвинтівки було надмірним, а тому обороняться необхідно було потерпілому ОСОБА_12 , а аж ніяк не обвинуваченому, тому вважає, що в діях ОСОБА_8 ніяким чином необхідної оборони, зазначеної ст.36 КК України не вбачається. 

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що 03.09.2022 року приблизно о 14:00 год., перебуваючи біля домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , разом з ОСОБА_12 , під час сварки, яка виникла на ґрунті особистих неприязних відносин, вирішив спричинити ОСОБА_12 тяжкі тілесні ушкодження за допомогою пружинно-поршневої пневматичної гвинтівки «Hatsan mod.125 Magnum», яку тримав у руках.
З цією метою, реалізуючи свій злочинний умисел направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, ОСОБА_8 , діючи умисно та цілеспрямовано, на ґрунті особистих неприязних стосунків, усвідомлюючи, що застосовує предмет підвищеної небезпеки пружинно-поршневу пневматичну гвинтівку «Hatsan mod.125 Magnum», та свідомо бажаючи настання злочинного результату у вигляді тяжких тілесних ушкоджень, навів гвинтівку на потерпілого ОСОБА_12 та здійснив з неї постріл в область правої сторони живота ОСОБА_12 в результаті чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення живота, яке за ознакою небезпеки для життя відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Визнаючи ОСОБА_8 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, суд першої інстанції дійшов до переконання, що вину ОСОБА_8 , у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, стороною обвинувачення не доведено, в діях обвинувачено наявна необхідна оборона, що в сою чергу встановлює відсутність в діянні складу кримінального правопорушення та є підставою для його виправдання згідно ч. 1 ст. 373, п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора та представника потерпілого на підтримку доводів апеляційних скарг, думку обвинуваченого та його захисника про законність та обґрунтованість вироку, відповідно до ст.404 КПК України, повторно дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження, суд апеляційної інстанції дійшов наступного. 

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Частина 1 ст. 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України за наступних обставин. Так, 03.09.2022 року приблизно о 14:00 год., перебуваючи біля домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , разом з ОСОБА_12 , під час сварки, яка виникла на ґрунті особистих неприязних відносин, вирішив спричинити ОСОБА_12 тяжкі тілесні ушкодження за допомогою пружинно-поршневої пневматичної гвинтівки «Hatsan mod.125 Magnum», яку тримав у руках. З цією метою, реалізуючи свій злочинний умисел направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, ОСОБА_8 , діючи умисно та цілеспрямовано, на ґрунті особистих неприязних стосунків, усвідомлюючи, що застосовує предмет підвищеної небезпеки пружинно-поршневу пневматичну гвинтівку «Hatsan mod.125 Magnum», та свідомо бажаючи настання злочинного результату у вигляді тяжких тілесних ушкоджень, навів гвинтівку на потерпілого ОСОБА_12 та здійснив з неї постріл в область правої сторони живота ОСОБА_12 в результаті чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення живота, яке за ознакою небезпеки для життя відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

Суд першої інстанції аналізуючи докази в сукупності, дійшов до висновку, що між двома рідними братами ОСОБА_12 та ОСОБА_17 склалися неприязні відносини. 03.09.2022 року відбулася сварка між двома сім`ями. Під час сварки ОСОБА_12 наніс ОСОБА_15 (що є дружиною обвинуваченого ОСОБА_8 ) два удари металевим ломом по спині з переходом на плече та по спині біля попереку. Побачивши, що ОСОБА_12 наніс удари ОСОБА_15 обвинувачений ОСОБА_8 попросив ОСОБА_12 відійти від його дружини та не чіпати її, на що останній перебуваючи на відстані приблизно 2,5-3,2 метри здійснив рух в напрямку обвинуваченого з піднятим ломом над головою. Оцінюючи небезпеку, яку створив ОСОБА_12 , оцінюючи обстановку, що склалася, в тому числі, що він вже наніс два удари металевим ломом його дружині, ОСОБА_8 вистрілив не прицільно з пневматичної рушниці, яку він держав біля стегна з метою захисту свого здоров`я. Враховуючи наведені обставини, суд першої інстанції дійшов до переконання, що вину ОСОБА_8 , у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, стороною обвинувачення не доведено, в діях обвинувачено наявна необхідна оборона, що в свою чергу встановлює відсутність в діянні складу кримінального правопорушення та є підставою для його виправдання згідно ч. 1 ст. 373, п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. 

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч.3 ст. 404 КПК України, повторно дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження, суд апеляційної інстанції встановив, що 03.09.2022 року близько 14:00 год., біля домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , між сім`ями ОСОБА_8 та ОСОБА_12 виникла сварка на ґрунті особистих неприязних відносин. В ході якої, ОСОБА_12 , застосовуючи предмет схожий на лом став наносити удари дружині ОСОБА_8 – ОСОБА_15 в область спини, лівого плеча та попереку, спричинивши їй легкі тілесні ушкодження. Побачивши, що ОСОБА_12 наніс удари ОСОБА_15 обвинувачений ОСОБА_8 взяв з дому пружинно-поршневу пневматичну гвинтівку «Hatsan mod.125 Magnum», та став вимагати від ОСОБА_12 відійти від його дружини та не чіпати її, на що останній перебуваючи на відстані близько трьох метрів здійснив рух в напрямку обвинуваченого з піднятим ломом над головою. Сприймаючи дії ОСОБА_12 , як небезпеку для себе та своєї дружини, якій потерпілий вже наніс удари металевим предметом, ОСОБА_8 , перевищуючи межі необхідної оборони здійснив один постріл з пневматичної рушниці, яку він тримав біля стегна, в сторону потерпілого ОСОБА_12 , в результаті чого спричинив останньому тілесне ушкодження у вигляді проникаючого поранення живота, яке за ознакою небезпеки для життя відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

Сторона обвинувачення та представник потерпілого в своїх апеляційних скаргах стверджують, що між обвинуваченим та потерпілим на ґрунті особистих неприязних відносин виникла сварка, в ході якої ОСОБА_8 діючи з умислом, направленим на протиправне заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, здійснив постріл з пружинно-поршневої пневматичної гвинтівки « ОСОБА_18 » в потерпілого ОСОБА_12 , чим спричинив йому тяжке тілесне ушкодження.

Вказаний мотив злочину і такі фактичні обставини, встановлені при проведенні досудового розслідування жодним доказом не підтверджений і ґрунтується виключно на припущеннях.

Під час розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_8 вину не визнав, проте , не заперечував, що здійснив постріл з пневматичної рушниці у бік потерпілого. Стверджував, що безпосередньою причиною пострілу стала агресивна поведінка потерпілого, який наносив удари його дружині металевим ломом, а також намагався нанести удар і йому. А тому вважав, що він діяв в межах необхідної оборони.

Потерпілий ОСОБА_12 підтвердив, що 03 вересня 2022 р. в АДРЕСА_2 , між його сім`єю та сім`єю його брата ОСОБА_8 виник конфлікт. Спочатку сварка відбувалась між ним та ОСОБА_15 під час якої вони штовхали один одного. У нього в руках був лом, який ОСОБА_15 намагалася відібрати. Допускає що необережно вдарив ОСОБА_15 .. В цей момент вийшов ОСОБА_17 побачив сварку і побіг додому взяв гвинтівку. Прийшовши до місця події де потерпілий та ОСОБА_15 сварилися почав направляти гвинтівку в його сторону. Після чого ОСОБА_19 вистрілив в ного спричинивши проникаюче поранення живота. В суді апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_12 надав аналогічні покази.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що 03.09.2022 р. близько 15:00 год. вона побачила, що під`їхав автомобіль ОСОБА_12 вона підійшла до ОСОБА_12 , який разом із дружиною ОСОБА_20 , сином ОСОБА_21 та ОСОБА_22 розбирали дах літньої кухні біля будинку їхнього батька. В спокійному тоні вона зробила ОСОБА_12 зауваження. У відповідь ОСОБА_12 почав її ображати нецензурною лайкою та ломом вдарив її в область плеча та попереку. На її крик вийшов її чоловік і сказав, щоб ОСОБА_23 не чіпав дружину. Після чого ОСОБА_12 почав кидатися з ломом на її чоловіка, після чого він вистрілив в потерпілого. 

Свідок ОСОБА_20 суду пояснила, що 03 вересня 2022 р. вона разом з чоловіком ОСОБА_12 та сином ОСОБА_21 приїхали в с. Градівка Вознесенського району. У них там знаходиться склад і літня кухня. ОСОБА_20 пішла до ОСОБА_24 , попрохати, щоб він допоміг розібрати літню кухню. Син заліз на кришу і почав знімати шифер з літньої кухні, а вона з ОСОБА_22 розбирали з середини літню кухню. Чоловік ОСОБА_12 був на вулиці, підійшла ОСОБА_15 і почала кричати на нього. Вийшов ОСОБА_17 , ОСОБА_15 і ОСОБА_12 сварилися і трималися обоє за лом. Вийшовши з літньої кухні вона побачила, що ОСОБА_17 був біля ОСОБА_12 на відстані 3 метрів і вистрілив в його бік з рушниці. 

Аналогічні покази свідки надали і в суді апеляційної інстанції. 

Свідок ОСОБА_25 , допитаний судом першої інстанції пояснив, що подія відбувалася в АДРЕСА_2 . Свідок зазначив, що точної дати не пам`ятає десь о 13:30 год. до нього прийшла ОСОБА_20 і попрохала його, щоб він допоміг розібрати кришу літньої кухні. Коли вони прийшли до цієї літньої кухні прийшла ОСОБА_15 і ОСОБА_12 почав її ображати грубою нецензурною лайкою і вдарив ОСОБА_26 по спині, і попереку ломом. В цей час ОСОБА_8 вийшов з подвір`я з рушницею і сказав ОСОБА_23 не чіпай її. Після чого ОСОБА_12 замахнувся ломом на ОСОБА_27 і ОСОБА_27 вистрілив у ОСОБА_23 . Після чого він пішов додому, оскільки злякався.

Покази обвинуваченого ОСОБА_8 , та свідків щодо обставин нанесення потерпілим ОСОБА_12 дружині обвинуваченого ОСОБА_15 ударів металевим ломом, підтверджуються змістом вироку ІНФОРМАЦІЯ_1 від 04.07.2024р., яким ОСОБА_12 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, а саме у нанесенні ОСОБА_28 легких тілесних ушкоджень. Ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_9 від 05.08.2025р. за згодою обвинуваченого - ОСОБА_12 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

За такого, є надуманими твердження прокурора та представника потерпілого про те, що в діях ОСОБА_8 відсутні будь-які наміри захистити свою дружину чи своє життя та здоров`я, а наявний умисел на цілеспрямоване спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.

Викладені обставини свідчать, що обвинувачений ОСОБА_8 та його дружина ОСОБА_15 зазнали суспільно небезпечного посягання з боку ОСОБА_12 , яке створювало реальну загрозу заподіяння шкоди здоров`ю обвинуваченого та його дружини, водночас застосований ним засіб захисту і заподіяння шкоди у вигляді тяжких тілесних ушкоджень за даних конкретних обставин справи не відповідали небезпечності посягання та обстановці захисту, а отже, ОСОБА_8 вийшов за межі заходів, необхідних для захисту своїх охоронюваних законом прав та інтересів, тобто перевищив межі необхідної оборони.

Відповідно до ст. 27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Стан необхідної оборони існує лише протягом суспільного небезпечного посягання, яке має початковий і кінцевий момент, а також лише за умови необхідності негайного відвернення або припинення такого посягання. Необхідність негайного відвернення або припинення суспільного небезпечного посягання виникає там і тоді, де і коли зволікання з боку того, хто обороняється, в заподіянні шкоди посягаючому, загрожує негайною і невідворотною шкодою для правоохоронюваних інтересів.
Суд наголошує на тому, що право на необхідну оборону виникає лише тоді, коли суспільно небезпечне посягання викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність у заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання. Стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема, спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.
Для вирішення питання про кваліфікацію складу кримінального правопорушення, пов`язаного з тяжким тілесним ушкодженням, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.
Особливістю кримінального правопорушення, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у разі необхідної оборони, а й при перевищенні її меж. Мотивація дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути в основному зумовлена захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів. Перевищенням меж необхідної оборони закон визнає умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. 
Матеріали кримінального провадження містять докази, які підтверджують те, що протиправні дії потерпілого ОСОБА_12 давали можливість обвинуваченому ОСОБА_8 відчувати реальну чи уявну загрозу та могли викликати у нього стан необхідної оборони, зокрема враховуючи агресивну поведінку потерпілого та металевий лом, яким він наніс дружині обвинуваченого тілесні ушкодження та намагався нанести удар обвинуваченому. 

Застосовуючи ст. 36 КК України «Необхідна оборона», коли були спричиненні тяжкі тілесні ушкодження, суд повинен розглянути і виключити чи не було перевищення меж необхідної оборони (ст. 124 КК України).

З даного приводу суд апеляційної інстанції зазначає, що в діях ОСОБА_8 наявне перевищення меж необхідної оборони, так як його дії були зумовлені необхідністю негайного відвернення суспільного небезпечного посягання відносно себе та своєї дружини, оскільки нападник металевим ломом вже наніс удари дружині обвинуваченого, та намагався нанести цим же металевим ломом удари обвинуваченому. Разом з тим, спосіб, який вибрав ОСОБА_8 для захисту своїх інтересів та інтересів своєї дружини, (застосування рушниці) є неспіврозмірним діям потерпілого.

А тому колегія суддів вважає, що ОСОБА_8 , обороняючись від протиправного насильства потерпілого, перевищив межі необхідної оборони і спричинив останньому тяжке тілесне ушкодження у вигляді проникаючого поранення живота, та кваліфікує його дії за ст.124 КК України, як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони. 

Враховуючи вищенаведене, висновки суду першої інстанції про те що ОСОБА_8 діяв в межах необхідної оборони не відповідають фактичним обставинам справи, спростовуються дослідженими судом апеляційної інстанції доказами, а тому вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

Оскільки, за статтею 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

З наведених вище підстав не знайшли свого підтвердження також і доводи апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого про те, що ОСОБА_8 на ґрунті особистих неприязних відносин, в ході сварки, умисно, спричинив потерпілому ОСОБА_12 тяжке тілесне ушкодження, тобто, вчинив злочин, передбачений ч.1 ст. 121 КК України.

Обираючи вид та розмір покарання за ст.124 КК України, суд апеляційної інстанції дослідивши матеріли, що характеризують особу обвинуваченого, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше не судимий, пенсіонер, на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, характеризується задовільно, вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до не тяжких злочинів, а також відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, вважає за необхідним призначити ОСОБА_8 покарання за ст.124 КК України у виді 1 року позбавлення волі, яке буде необхідне й достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 кримінальне правопорушення, передбачене ст. 124 КК України, яке, відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді громадських робіт, або виправних роботів на строк до двох років, пробаційний нагляд на строк до двох років, або обмеження волі на строк до двох років, або позбавлення волі на той самий строк, вчинив 03.09.2022р.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Відповідно до ч. 8 ст. 284 КПК України, закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує.

За положеннями ч. 5 ст. 74 КК України, особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

За наведеного, враховуючи, що з дня вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України, минуло більше трьох років, сплинув строк давності притягнення особи до кримінальної відповідальності, визначений у п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, суд апеляційної інстанції доходить висновку про необхідність звільнення ОСОБА_8 від покарання за ст. 124 КК України, на підставі положень п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України.

Частина 2 статті 124 КПК України передбачає, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів.

Долю речових доказів належить вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України, а саме 66 металевих предметів зовні схожих на набої та пневматичну гвинтівку “Hatsan mod.125magnum” конфіскувати в дохід держави. 

Згідно ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 129 КПК України, у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції залишив цивільний позов потерпілого ОСОБА_12 без розгляду.

В даному кримінальному проваджені заявлено цивільний позов про відшкодування (компенсацію) матеріальної та моральної шкоди потерпілому, завданої злочином. Під час судового розгляду потерпілий ОСОБА_12 та його адвокат ОСОБА_7 неодноразово змінювали розмір позовних вимог. Остаточні позовні вимоги цивільного позову визначені як: стягнути 87080 грн. - матеріальної шкоди, та 300 000 грн. - моральної шкоди.

Враховуючи, що судом першої інстанції цивільний позов потерпілого ОСОБА_12 залишено без розгляду, тобто судом цивільний позов взагалі не розглядався та не досліджувались наявні квитанції та чеки, надані потерпілим на підтвердження позовних вимог, з огляду на межі вимог апеляційної скарги потерпілого та за відсутності клопотання про дослідження вищевказаних доказів, колегія суддів позбавлена процесуальної можливості вирішити цивільний позов по суті заявлених вимог.

За такого, колегія суддів дійшла висновку, що в частині вирішення цивільного позову потерпілого  ОСОБА_12 необхідно призначити новий розгляд в суді першої інстанції у порядку цивільного судочинства.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції.
За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне скасувати виправдувальний вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок , а тому апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого підлягають частковому задоволенню.
Керуючись статтями 376, 405, 407, 409, 420, 424, 426, 532 КПК України, 
У х в а л и в:

апеляційні скарги прокурора Веселинівського відділу Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_6 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 – задовольнити частково.

Вирок ІНФОРМАЦІЯ_1 від 27 грудня 2023 року, стосовно ОСОБА_8  – скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ст. 124 КК України у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі п.2 ч.1 ст. 49, ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_8 від покарання в зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Стягнути із ОСОБА_8 на користь держави судові витрати на залучення експерта в сумі 1510 грн 24 коп.

Відповідно до положень ст. 100 КПК України речові докази – 66 металевих предметів зовні схожих на набої та пневматичну гвинтівку “Hatsan mod.125magnum” конфіскувати в дохід держави. 

В частині вирішення цивільного позову призначити новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскарженим в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення. 

Головуючий 

Судді