Справа № 132/3543/25
Провадження № 2-а/132/4/26

Рішення
Іменем України

28 січня 2026 року Калинівський районний суд вінницької області
в складі головуючого судді Павленко І.В.,
з участю: секретаря судового засідання Олійник Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Калинівка в порядку спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: поліцейський Гайсинського районного управління поліції ГУ НП у Вінницькій області старший сержант поліції Пшець Ігор Юрійович, про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Калинівського районного суду Вінницької області з позовом до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: поліцейський Гайсинського районного управління поліції ГУ НП у Вінницькій області старший сержант поліції Пшець Ігор Юрійович, про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.
Адміністративний позов мотивований тим, що постановою серія ЕНА № 5964421 від 18.10.2025 року, винесену поліцейським Гайсинського районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області старшим сержантом поліції Пшець І.Ю., його було притягнуто за ч.2 ст. 126 КУпАП до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 грн, за те, що 18.10.2025 о 14:33 год. в с. Кунка по вул. Ювілейній, він керував транспортним засобом марки «Mercedes-Benz» 611D, державний номерний знак НОМЕР_1 , не маючи при собі посвідчення водія відповідної категорії для керування транспортним засобом, чим порушив п. 2.1 «а» ПДР. 
Транспортний засіб марки «Mercedes-Benz» 611D, державний номерний знак НОМЕР_1 , яким він керував, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , є спеціалізованим вантажним фургоном встановленим на шасі автомобіля бортової платформи зі збільшеною висотою, маса без навантаження – 2700 кг, повна маса – 5600 кг, тобто відноситься до категорії С1.
Згідно посвідчення водія серія НОМЕР_3 , виданого ОСОБА_1 01.03.2023 ТСЦ 0541, він має право на керування транспортними засобами категорії «В» з 04.02.2021. 
При цьому, відповідно до п.1-1 Постанови Кабінету Міністрів України № 184 від 03.03.2022 «Деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами» (з наступними змінами), установлено, у період воєнного стану до керування транспортними засобами категорії С, С1 на території України допускаються особи, які мають посвідчення водія категорії В. 
Зазначає, що він мав право на керування вказаним транспортним засобом, не маючи при цьому посвідчення водія категорії С1 та, пред`явивши поліцейському посвідчення водія категорії В, не допустив порушення вимог п.2.1а Правил дорожнього руху України. Тому вважає, що винесена постанова є незаконною та протиправною, в якій не було всебічно, повно та об`єктивно з`ясовано усіх обставин справи, а отже підлягає скасуванню.
Ухвалою суду від 29 жовтня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, яку постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.
24 листопада 2025 року представником ГУНП у Вінницькій області Орленко В.В., через систему «Електронний суд», до суду подано відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечив та просив відмовити в його задоволенні, мотивуючи тим, що позивач допустив порушення п.2.1 «а» ПДР України, посилаючись при цьому на п.п.3 п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2022 року № 360 «Деякі питання підготовки та допуску водіїв до керування транспортними засобами в період дії воєнного стану та території України або окремих її місцевостях», який доповнює постанову КМУ № 348 від 22.03.2022, в частині права на керування транспортними засобами категорії «С1» особою, яка має посвідчення водія категорії «В», встановивши тим самим вимоги до водія та відповідні умови.
Отже, позивач, маючи категорію на право керування «В» при керуванні транспортним засобом, що мало місце 18.10.2025, має виконати вимоги підпункту 3 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України № 360 від 25.03.2022, щоб мати право на керування транспортним засобом категорії «С1». Враховуючи наведене, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовної заяви повністю, як необґрунтованої.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, однак звернувся до суду із письмовою заявою про розгляд справи за його відсутності, заявлений позов підтримує та просить суд його задовольни.
Представник відповідача Головного управління Національної поліції у Вінницькій області в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
На підставі ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, постановою серія ЕНА № 5964421 від 18.10.2025 року, винесену поліцейським Гайсинського районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області старшим сержантом поліції Пшець І.Ю., ОСОБА_1 було притягнуто за ч.2 ст. 126 КУпАП до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 грн, за те, що 18.10.2025 о 14:33 год. в с. Кунка по вул. Ювілейній, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Mercedes-Benz» 611D, державний номерний знак НОМЕР_1 , не маючи при собі посвідчення водія відповідної категорії для керування транспортним засобом, чим порушив п. 2.1 «а» ПДР. 
Згідно ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За вимогами частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Частиною 2 ст. 126 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Пунктом 2.1 «а» Правил дорожнього руху встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
За положеннями п.2 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, що затверджено Постановою КМУ від 08.05.1993 року № 340, особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії, крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.
Згідно з п. 4 Положення № 340, транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення поділяються на категорії, зокрема, до категорії С1 відносяться транспортні засоби, призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких становить від 3500 до 7500 кілограмів (від 7700 до 16500 фунтів).
Транспортний засіб марки «Mercedes-Benz» 611D, державний номерний знак НОМЕР_1 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , є спеціалізованим вантажним фургоном встановленим на шасі автомобіля бортової платформи зі збільшеною висотою, маса без навантаження – 2700 кг, повна маса – 5600 кг, тобто відноситься до категорії «С1».
Згідно посвідчення водія серія НОМЕР_3 , виданого ОСОБА_1 01.03.2023 ТСЦ 0541, ОСОБА_1 має право на керування транспортними засобами категорії «В» з 04.02.2021. Право на керування транспортними засобами категорії «С1» в нього відсутнє.
Однак, відповідно до п. 1 Положення № 340 особливості допуску громадян до керування транспортними засобами у період воєнного стану та протягом року з дня його припинення або скасування визначаються постановою Кабінету Міністрів України від 3 березня 2022 №184 «Деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами».
Положеннями п.1-1 Постанови Кабінету Міністрів України №184 від 03.03.2022 «Деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами», встановлено, що у період воєнного стану до керування транспортними засобами категорії C, C1 на території України допускаються особи, які мають посвідчення водія категорії B.
Тобто, єдиною умовою застосування вищевказаної постанови Кабінету Міністрів України є період воєнного стану.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, дія якого неодноразово продовжувалася та триває станом на час розгляду справи.
На підставі зазначеного суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 , маючи посвідчення водія категорії «В» в період строку дії воєнного стану в Україні, а саме 18.10.2025, мав право на керування транспортними засобами категорії «С1», зокрема на керування автомобілем марки «Mercedes-Benz» 611D, державний номерний знак НОМЕР_1 .
В межах даної справи відповідачем не надано доказів на підтвердження правомірності свого рішення, а судом з наявних матеріалів справи не встановлено жодних обставин, що свідчили б про зворотне.
Виходячи із принципу верховенства права, суд приходить до висновку, що водія ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності з порушенням матеріальних норм права.
Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на п. п. 3 п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2022року № 360 «Деякі питання підготовки та допуску водіїв до керування транспортними засобами в період дії воєнного стану на території України або окремих її місцевостях», яким встановлено, що в період дії правового режиму воєнного станув Україні або окремих її місцевостях право на керування транспортними засобами категорій C, C1 надається особам, які мають посвідчення водія категорії «B» і навички керування транспортними засобами відповідної категорії більше трьох років протягом останнього часу, пройшли перепідготовку з практичного керування транспортними засобами за встановленими програмами та склали практичний іспит на право керування транспортними засобами категорій C, C1, оскільки як вбачається зі змісту даної постанови вона встановлює порядок підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв в період воєнного стану, а вказаний пункт спрошує процедуру для осіб, які мають посвідчення водія категорії B, в отриманні документу про право керування транспортними засобами категорій C, C1.
Крім того, як зазначалось вище, п.1 Положення № 340 чітко передбачено, що особливості допуску громадян до керування транспортними засобами у період воєнного стану та протягом року з дня його припинення або скасування визначаються постановою Кабінету Міністрів України від 3 березня 2022 р.№ 184 «Деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами».
Відтак суд приходить до висновку, що положення Постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2022 року № 360 не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Згідно з ч. 2 ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Відповідно до ст. 247 КпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Згідно ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивач ОСОБА_2 при подачі позову до суду сплатив 605 грн 60 коп. судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією № 2.368280377.1 від 23.10.2025.
Отже з урахуванням задоволення позову на користь позивача підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Одеській області судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп., сплачений позивачем за подання позову у даній справі.
Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, суд дійшов такого висновку.
Відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 2 КАС України, основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є, зокрема, відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.
Частинами 1, 2 ст. 16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Відповідно до вимог ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Lavents v. Latvia" (заява №58442/00) зазначено, що, згідно зі ст. 41 Конвенції, Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач подав такі документи:
- договір № б/н про надання правничої допомоги від 23.10.2025, укладений між адвокатом Ференець О.Ю. та ОСОБА_1 , в якому сторони погодили, що за надання послуг адвокатом, клієнт оплачує гонорар у розмірі 3000 грн;
- квитанцію (платіжною інструкцією) про сплату грошових коштів № 2.368234739.1 від 23.10.2025, згідно з якою адвокатом Ференець О.Ю. на підставі договору № б/н про надання правничої допомоги від 23.10.2025 прийнято від ОСОБА_1 суму 3000 гривень.
Таким чином, позивач на обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу у справі подав належні та допустимі докази, що описані вище.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, суд також враховує заперечення відповідача з цього приводу, яке містить відзив на позов, і чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, обґрунтованість розміру цих витрат, складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності таких витрат. 
Враховуючи вищенаведене та проаналізувавши предмет спору, який розглядається, обсяг наданих послуг адвокатом, суд вважає понесені позивачем ОСОБА_1 витрати є реальними та необхідними у зв`язку з наданням правничої допомоги у справі. 
Оцінивши обставини справи, надані докази у їх сукупності, враховуючи принципи обґрунтованості, співмірності і пропорційності судових витрат, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність витрат на правничу допомогу у цій справі, та вважає їх розмір розумним та співмірним із рівнем складності юридичної кваліфікації правовідносин у даній справі, а тому відшкодуванню підлягають витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн, які слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача Головного управління Національної поліції у Вінницькій області 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 19, 77, 139, 241-246, 255, 279, 293, 295 КАС України, суд

УХВАЛИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: поліцейський Гайсинського районного управління поліції ГУ НП у Вінницькій області старший сержант поліції Пшець Ігор Юрійович, про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.
Постанову серія ЕНА № 5964421 від 18.10.2025 року, винесену поліцейським Гайсинського районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області старшим сержантом поліції Пшець І.Ю. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 грн - скасувати.
Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 126 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (ЄДРПОУ 40108672, 21050, м. Вінниця, вул. Театральна, 10) на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (ЄДРПОУ 40108672, 21050, м. Вінниця, вул. Театральна, 10) на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 3000, 00 (три тисячі) гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості щодо учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (ЄДРПОУ 40108672, 21050, м. Вінниця, вул. Театральна, 10).
Повний текст рішення буде складений протягом п`яти днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ І.В. Павленко