РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

23 січня 2026 року 	м. Рівне	№460/23068/25	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом
 	ОСОБА_1 	
до	Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області 	
 	про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -	

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 28.11.2025 №172650009845 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно п. 2 ст. 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області призначити пенсію за віком на пільгових умовах згідно п. 2 ст. 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, починаючи з дати звернення за призначенням пенсії, а саме з 04.11.2025.
Ухвалою суду від 16.12.2025 позовна заява була залишена без руху.
Ухвалою суду від 24.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Позивач в обґрунтування позову зазначає, що звернулась до пенсійного органу за призначенням пенсії відповідно до статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, однак отримала відмову з підстав недостатнього періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993. Звертає увагу, що станом на 01.01.1993 прожила у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років, що підтверджено посвідченням потерпілого 3 категорії, довідкою органу місцевого самоврядування та іншими доказами. Таким чином, вважає, що рішення про відмову у призначенні пенсії є протиправним, у зв`язку з чим просить суд позов задовольнити повністю.
Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області у поданому відзиві на позовну заяву наголошує, що доданими документами не підтверджується, що позивач станом на 01.01.1993 прожила у зоні гарантованого добровільного відселення необхідних 3 роки. З підстав наведених у рішенні про відмову в призначенні пенсії від 28.11.2025 №172650009845, просить у задоволенні позову відмовити повністю.
Дослідженням письмових доказів, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Вири Сарненського району Рівненської області та є особою потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Рівненською обласною державною адміністрацією 31.07.2020 (повторно).
Відповідно до довідки Вирівської сільської ради від 28.10.2024 №1382 позивач дійсно проживала та була зареєстрована в с. Вири Сарненського району Рівненської області в період з 01.01.1986 по 29.08.1988, з 01.02.1993 по даний час. Підстава видачі: погосподарська книга №5 особовий рахунок №438 за 1986-1990 роки; погосподарська книга №11 особовий рахунок №435 за 1991-1995 роки; погосподарська книга №6 особовий рахунок №446 за 1996-2000 роки; погосподарська книга №3 особовий рахунок №372 за 2001-2005 роки; погосподарська книга №5 особовий рахунок №356 за 2006-2010 роки; погосподарська книга №15 особовий рахунок №0482 за 2011-2015 роки; погосподарська книга №5 особовий рахунок №01-0423 за 2016-2020 роки; погосподарська книга №6 особовий рахунок №01-0423 за 2021-2025 роки.
Відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №106 від 23.07.1991, с. Вири Сарненського району Рівненської області відноситься до зони гарантованого добровільного відселення (3 зона).
04.11.2025 позивач звернулась до органів Пенсійного фонду України з заявою та відповідними документами про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 28.11.2025 №172650009845 (на заміну рішення про призначення пенсії від 13.11.2025) позивачу відмовлено у призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” з тієї підстави, що відсутній необхідний період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993.
У вказаному рішенні зазначено про те, що її вік становить 54 роки 11 місяців, страховий стаж – 27 років 10 місяців 3 дні. За наданими документами підтверджено факт проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 – 2 роки 4 місяці 4 дні. 
До проживання в зоні гарантованого добровільного відселення не враховано періоди з 17.04.1992 по 31.12.1992 та з 01.01.1993 по 31.01.1993 згідно з довідкою Вирівської сільської ради від 30.10.2025 №1082, де підставою зазначена трудова книжка НОМЕР_2 та довідка від 19.11.2024 №3309/04-02, які слугують підтвердженням трудового стажу, а не факту постійного проживання. Також показання свідків не є підтвердженням постійного проживання на забрудненій території.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернулась з даним позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України від 28.02.1991 №796-ХІІ “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” (далі – Закон №796-ХІІ). 
Статтею 49 Закону №796-ХІІ визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Частиною першою статті 9 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” №1058-ІV від 09.03.2003 (далі – Закон №1058-ІV) передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону №1058-ІV. Зокрема, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років, з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року, з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років, з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років, з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років, починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
Відповідно до абзацу 1 статті 55 Закону №796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Згідно з абзацом п`ятим пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІ особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” у такому порядку: 3 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.
Суд звертає увагу на те, що за змістом примітки до абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ для встановлення початкової величини зниження пенсійного віку на 3 роки постійне проживання або робота в зоні гарантованого добровільного відселення протягом усього періоду з моменту аварії по 31 липня 1986 року не є обов`язковим; достатньо, що особа, яка звернулася за призначенням пенсії, постійно проживала або працювала у вказаній зоні певний час у період з моменту аварії (тобто, 26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року.
Аналогічна правова позиція щодо встановлення початкової величини зниження пенсійного віку висловлена Верховним Судом в постанові від 6 лютого 2018 року у справі №556/1153/17.
Спір у даній справі виник виключно щодо наявності чи відсутності факту постійного проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 необхідних років. Обставини щодо наявності у позивача необхідного страхового стажу та досягнення відповідного віку, не є спірними та вирішальними у даному випадку.
Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) (далі – Порядок №22-1).
Вказаний порядок прийнято відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу II Порядку №22-1, документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку:
учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС:
довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року №122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи у зоні відчуження;
посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС;
потерпілим від Чорнобильської катастрофи:
для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення;
для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування (в редакції Постанови Пенсійного фонду №55-1 від 19.12.2023);
для осіб, які евакуйовані із зони відчуження у 1986 році, додаються документи, видані Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;
посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”).
Так, пунктом 2.22 цього розділу передбачено, що для підтвердження інформації про місце проживання особа може надавати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України “Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні”.
Підпунктом 6 пункту 2.6. розділу II Порядку №22-1 визначено, що при призначенні до пенсій надбавок, допомог, додаткової пенсії, компенсації, пенсії за особливі заслуги перед Україною та підвищень відповідно надаються, зокрема документи про надання статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС чи потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для призначення додаткової пенсії відповідно до Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”).
Відтак, механізм реалізації права, передбаченого законом, зокрема, щодо переліку документів, необхідних для призначення пенсії згідно зі статтею 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” чітко передбачений Порядком №22-1.
З аналізу наведених норм слідує, що документами, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, зокрема потерпілим від Чорнобильської катастрофи є, зокрема (1) документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування (зокрема, відповідна довідка) та (2) посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи.
При прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів (пункт 4.2 розділу IV Порядку №22-1).
Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію (пункт 4.7 розділу IV Порядку №22-1).
Документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи та надають право користування пільгами, встановленими Законом України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” є посвідчення “Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС” та “Потерпілий від Чорнобильської катастрофи” (частина 3 статті 65 Закону №796-XII).
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років. Приписами пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ встановлено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, серед них потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років (категорія 3).
З системного аналізу наведених нормативно-правових актів слідує, що право встановлення пільг і компенсацій мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи. Таким чином, наявність лише посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи, є підставою для призначення до пенсій надбавок, допомог, додаткової пенсії, компенсації, пенсії за особливі заслуги перед Україною та підвищень.
Право ж на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII мають особи, які постійно проживали (працювали), у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років станом на 01.01.1993, що підтверджується документами про проживання, які видані органами місцевого самоврядування (відповідною довідкою), як передбачено підпунктом 7 пункту 2.1 розділу II Порядку №22-1.
Позивач обгрунтовуючи своє право на призначення пільгової пенсії, з покликанням на відповідну практику Верховного Суду вказує, що єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення “Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС” або “Потерпілий від Чорнобильської катастрофи”.
Вважає, що належність до потерпілого від Чорнобильської катастрофи 3 категорії ніким не оспорювалась, посвідчення громадянина, який є потерпілим від Чорнобильської катастрофи категорії 3 не скасовано, не визнано недійсним, а отже є таким, що підлягає для застосування і надання пільг, встановлених Законом №796-ХІІ, однією з яких є зменшення віку, необхідного для призначення і виплати пенсії відповідно Закону №796-ХІІ, оскільки таким посвідченням підтверджується період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років.
Позивач покликається, зокрема на таку правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 27.02.2018 у справі №344/9789/17, від 24.10.2019 у справі №152/651/17, від 25.11.2019 у справі №464/4150/17 та від 27.04.2020 у справі №212/5780/16-а, від 17.05.2021 №398/494/17, від 17.05.2021 №336/6218/16-а.
Як встановлено судом у даній справі, позивач має статус особи, потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 3.
Однак, суд наголошує, що посилання позивача на зазначені постанови Верховного Суду є безпідставними, оскільки у останніх надано аналіз правовідносин до внесення змін, зокрема постановою Пенсійного фонду №55-1 від 19.12.2023 до Порядку №22-1 щодо документів, які підтверджують право на призначення потерпілим від Чорнобильської катастрофи пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку.
Суд зазначає, що посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи, хоча й підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи та надає право користування пільгами, встановленими Законом України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, однак не є єдиним документом для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку.
Таким чином, враховуючи наведені висновки та встановлений підпунктом 7 пункту 2.1 розділу II Порядку №22-1 перелік документів, що подається особою для призначення їй пенсії зі зменшенням пенсійного віку, суд зауважує, що наявність посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи не є безумовною і єдиною підставою для призначення пенсії на підставі положень абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII.
Вказаний висновок застосовано у постанові Верховного Суду від 11.11.2024 у справі №460/19947/23.
Відповідно до норм чинного законодавства, документами, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII, зокрема потерпілим від Чорнобильської катастрофи, є довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органом місцевого самоврядування, яка має містити відомості про конкретний період/періоди проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 менше 3 необхідних років, а також відповідне посвідчення – у сукупності. 
Як встановлено судом, відповідно до довідки Вирівської сільської ради від 28.10.2024 №1382 позивач дійсно проживала та була зареєстрована в с. Вири Сарненського району Рівненської області в період з 01.01.1986 по 29.08.1988 (з 26.04.1986 - 2 роки 4 місяці 4 дні), з 01.02.1993 по даний час. 
Суд звертає увагу, що підставою видачі цієї довідки є: погосподарська книга №5 особовий рахунок №438 за 1986-1990 роки; погосподарська книга №11 особовий рахунок №435 за 1991-1995 роки; погосподарська книга №6 особовий рахунок №446 за 1996-2000 роки; погосподарська книга №3 особовий рахунок №372 за 2001-2005 роки; погосподарська книга №5 особовий рахунок №356 за 2006-2010 роки; погосподарська книга №15 особовий рахунок №0482 за 2011-2015 роки; погосподарська книга №5 особовий рахунок №01-0423 за 2016-2020 роки; погосподарська книга №6 особовий рахунок №01-0423 за 2021-2025 роки.
Отже, вказаною довідкою органу місцевого самоврядування від 28.10.2024 №1382 не підтверджується, що станом на 01.01.1993 позивач прожила у зоні гарантованого добровільного відселення необхідних 3 роки.
Також позивачем долучено довідку Вирівської сільської ради від 30.10.2025 №1082, у якій вказано, що ОСОБА_1 з 17.04.1992 по даний час перебуває та проживає в с. Вири Сарненського району Рівненської області.
Однак, підставою видачі такої довідки зазначено: трудова книжка НОМЕР_2 ; архівна довідка №3359/04-02 від 19.11.2024; пояснення свідків: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
У позовній заяві з покликанням на вищенаведені довідки, а також на відомості диплому, трудової книжки, архівної довідки №3359/04-02 від 19.11.2024 та листа УДМС №01/321 від 25.06.2025 зазначено, що не підтверджується факт проживання позивача в «чистій» зоні, а саме на території м. Рівне в період з 17.04.1992 по 01.01.1993, тому позивач все таки фактично проживала в с. Вири Сарненського району Рівненської області в період з 17.04.1992 по 01.01.1993, оскільки такі документи узгоджуються між собою та поясненнями свідків. Зокрема, ОСОБА_5 , яка навчалась разом із позивачем у одному навчальному закладі, підтверджує, що разом з позивачем працювали кондитерами 3 розряду в мучному цеху з 02.07.1990 по 17.04.1992 та після звільнення з роботи повернулися додому, а саме в с. Вири Сарненського району, Рівненської області. Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_6 підтвердили той факт, що ОСОБА_1 проживала в селі Вири Сарненського району Рівненської області з народження 23.12.1970 по 29.08.1988 та з 17.04.1992 по теперішній час. 
Також позивачем долучено письмові пояснення вказаних свідків.
Суд не погоджується з доводами позивача про те, що сукупний період проживання позивача в забрудненій зоні станом на 01.01.1993 становить більше 3-х років, з огляду на таке.
Судом встановлено, що у період з 01.09.1988 по 30.06.1990 позивач навчалася в Рівненському середньому професійно-технічному училищі №15, що підтверджується записами трудової книжки серії НОМЕР_2 від 02.07.1990 та наявного в матеріалах справи диплому позивача серії НОМЕР_3 від 30.06.1990.
Крім того, з 02.07.1990 по 30.08.1991 позивач працювала в Рівненському комбінаті напівфабрикатів, що також не заперечується позивачем та підтверджується записами належної їй трудової книжки серії НОМЕР_2 від 02.07.1990. Також, 26.08.1991 прийнята кондитером 3 розряду в мучний цех по переводу, а 17.04.1992 звільнена. Інших відомостей про роботу до 01.01.1993 трудова книжка не містить.
Щодо періоду з 26.08.1991 по 17.04.1992, то за записами трудової книжки неможливо встановити місцезнаходження підприємства, а уточнююча довідка відсутня.
За змістом архівної довідки №3359/04-02 від 19.11.2024, відповідно до наказу від 02 липня 1990 року №51 по Рівненському комбінату напівфабрикатів, ОСОБА_1 була прийнята на роботу кондитером 3 розряду в мучний цех з 02 липня 1990 року. Відповідно до наказу від 30 серпня 1991 року №73 по Рівненському комбінату напівфабрикатів, ОСОБА_1 , кондитер, була звільнена з роботи в зв`язку з ліквідацією Рівненського комбінату напівфабрикатів з 30 серпня 1991 року.
Листом №01/321 від 25.06.2025 Управління державної міграційної служби України в Рівненській області у відповідь на адвокатський запит повідомило щодо інформації про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в гуртожитку при Рівненському ПТУ №15 та за періоди з 29.08.1988 по 01.02.1993, з 01.02.1993 по 25.06.2025, в межах компетенції, та повідомило, що за обліками УДМС у Рівненській області та відомчої інформаційної системи ДМС України наявна наступна інформація про реєстрацію ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : з 01.02.1993 по даний час зареєстрована - АДРЕСА_1 ; інформація про реєстрацію ОСОБА_1 в гуртожитку Рівненського ПТУ №15 за період 29.08.1988 по 01.02.1993 відсутня.
З урахуванням встановлених обставин, суд зауважує, що довідка Вирівської сільської ради від 30.10.2025 №1082, у якій вказано, що ОСОБА_1 з 17.04.1992 по даний час перебуває та проживає в с. Вири Сарненського району Рівненської області, видана на підставі: трудової книжки НОМЕР_2 , архівної довідки №3359/04-02 від 19.11.2024 та пояснень свідків: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
Натомість, відповідно до довідки Вирівської сільської ради від 28.10.2024 №1382 позивач дійсно проживала та була зареєстрована в с. Вири Сарненського району Рівненської області в період з 01.01.1986 по 29.08.1988 та з 01.02.1993 по даний час. 
Підстава видачі цієї довідки: погосподарські книги, зокрема №11 особовий рахунок №435 за 1991-1995 роки. 
Отже, за відомостями погосподарської книги №11 особовий рахунок №435 за 1991-1995 роки, позивач дійсно проживала та була зареєстрована в с. Вири Сарненського району Рівненської області саме з 01.02.1993, а не з 17.04.1992.
У паспорті позивача також наявна відмітка про реєстрацію у с. Вири Сарненського району Рівненської області з 01.02.1993.
За встановлених обставин, період проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення з 17.04.1992, що зазначений у довідці Вирівської сільської ради від 30.10.2025 №1082 викликає сумніви.
Отже, суд зауважує, що відсутні підстави для врахування періодів з 17.04.1992 по 31.12.1992 та з 01.01.1993 по 31.01.1993 до проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення згідно з довідкою Вирівської сільської ради від 30.10.2025 №1082, де підставою зазначена трудова книжка НОМЕР_2 та довідка від 19.11.2024 №3309/04-02, які слугують підтвердженням трудового стажу, а не факту постійного проживання. Також показання свідків не є підтвердженням постійного проживання на забрудненій території.
Таким чином, суд погоджується з зауваженнями пенсійного органу, зазначеними у спірному рішенні.
Належними доказами, наявними в матеріалах справи підтверджується період проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення саме з 01.02.1993, а також до 01.01.1993: 01.01.1986 по 29.08.1988 (з 26.04.1986 - 2 роки 4 місяці 4 дні).
Позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 необхідних років, тобто в період, який не охоплений довідкою органу місцевого самоврядування від 28.10.2024 №1382. 
У сукупності вищенаведеного, доводи позивача, що сукупний період її проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить більше 3 років з покликанням на достатність поданих доказів, суд вважає безпідставними, позаяк такі не є належними доказами проживання у зоні гарантованого добровільного відселення.
Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що станом на 01.01.1993 позивач прожила у зоні гарантованого добровільного відселення лише 2 роки 4 місяці 4 дні, як і визначено пенсійним органом у спірному рішенні.
Окремо слід зазначити, що письмові пояснення свідків не можуть братися до уваги в підтвердження факту постійного проживання позивача у с. Вири у період з 17.04.1992, оскільки ці пояснення не є належним доказом з огляду на вимоги підпункту 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1. Вказане не позбавляє права позивача на звернення до суду про встановлення факту, що має юридичне значення в порядку статті 315 Цивільного процесуального кодексу України.
При цьому, Верховний Суд у постанові від 16.12.2025 у справі №460/6098/24 критично оцінив встановлений рішенням суду факт проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення, оскільки з рішення районного суду вбачається, що ані документи про освіту, ані трудова книжка не були досліджені, а юридичний факт встановлений лише на підставі письмових показань фізичних осіб. 
Оскільки, станом на 01.01.1993 позивач прожила на території зони гарантованого добровільного відселення менше 3 років, її пенсійний вік відповідно до статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” не підлягає зниженню. 
Проживання позивача на території зони гарантованого добровільного після 01.01.1993 вже не має вирішального значення.
За сукупності встановлених обставин та норм чинного законодавства, суд дійшов висновку, що враховуючи відсутність належних та достатніх доказів на підтвердження періоду постійного проживання позивача на території зони гарантованого добровільного станом на 01.01.1993 не менше 3 років, відсутні підстави для призначення пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону №796-ХІІ та відповідно скасування спірного рішення відповідача.
Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з частиною першою статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оскільки, факт наявності у позивача порушеного права не знайшов підтвердження у ході розгляду справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю.
Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні підстави для розподілу судових витрат. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасувати рішення від 28.11.2025 №172650009845 та зобов`язання призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” з 04.11.2025, – відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повний текст рішення складений 23 січня 2026 року 
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 ) 
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, 5, Держпром, 3, під.2,м. Харків,Харківська обл.,61022, ЄДРПОУ/РНОКПП 14099344) 

Суддя       Н.В. Друзенко