ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9877/25 Справа № 199/2699/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Богун О.О. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючої - Городничої В.С.,
суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику у м.Дніпрі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Горобець Юлія Володимирівна, на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 01 листопада 2024 року у складі судді Богун О.О. у цивільній справі № 199/2699/24 за позовом  ОСОБА_2  до ОСОБА_1 , про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,–
                                        ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2024 року ОСОБА_2  звернулась до суду з позовною заявою, пред`явленою до ОСОБА_1 , на предмет стягнення з останнього неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, стягнутих судовим наказом Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2019 року, на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, обґрунтовуючи це тим, що на підставі судового наказу, який позивачем пред`явлено до примусового виконання до Амур-Нижньодніпровського ВДВС у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), та станом на  01 січня 2024 року за відповідачем рахується заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 110 705,33 грн. Зазначає, що відповідач у добровільному порядку допомоги на утримання дитини не надає, судовий наказ не виконує.
Позивач вважає, що відповідальністю за невиконання судового наказу та свого обов`язку по сплаті аліментів є нарахування пені на суму заборгованості за період з червня 2021 року по 01 січня 2024 року та що в загальному розмірі становить 115 845,38 грн. Однак, враховуючи, що пеня не може бути стягнута більше ніж загальний розмір заборгованості по аліментам, тому позивач просить стягнути пеню за вказаний період, що дорівнює 60 492,72 грн. 
Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 01 листопада 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів - задоволено.
       Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини за виконавчим провадженням № 58134689 яке перебуває на примусовому виконанні у Амур-Нижньодніпровського відділу ДВС у м. Дніпрі Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в розмірі 60 492,72 грн.
       Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн (а.с.40-43).
       Рішення суду мотивовано тим, що судом встановлено відсутність виключних, передбачених ст. 196 Сімейного кодексу України, випадків, за яких в діях платника аліментів  ОСОБА_1  відсутні ознаки вини щодо несвоєчасної щомісячної виплати аліментів на утримання неповнолітнього сина  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , як і доведено позивачем вжиття такої відповідальності за наявності у відповідача заборгованості по сплаті аліментів, та наявність підстав для нарахування та стягнення пені у визначеному позивачем розмірі. 
       Не погодившись із заочним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 у липні 2025 кору подав заяву про перегляд заочного рішення та за розглядом якої ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 30 липня 2025 року заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення з підстав належного повідомлення відповідача про розгляд справи по суті позовних вимог та обґрунтованості і дослідженості усіх фактичних обставин справи з надання їм належної правової оцінки судом при вирішенні спору по суті (а.с.98,99).
Не погодившись із заочним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав через свого представника — адвоката Горобець Ю.В. апеляційну скаргу (а.с. 108-110), зазначивши, що дитина з листопада 2019 року по теперішній час проживає разом із ним, згоду на проведення реєстрації місця проживання дитини разом із батьком у серпні 2024 року надала позивач особисто. Також це підтверджується, на думку скаржника, тим, що син відвідує гімназію №115, що розташована недалеко від місця проживання дитини з батьком. Скаржник наголошує, що фактично він сам утримує сина, а позивач орендує квартиру, періодично виїжджає за кордон, однак, з жовтня 2023 року вона виїхала до Польщі і долею сина не цікавиться. Скаржник також зазначає і про те, що він добросовісно виконував приписи судового наказу, але з травня 2021 року перестав сплачувати аліменти, оскільки син проживав з батьком, що і викликало заборгованість з того часу. Він, в силу своєї необізнаності, не мав можливості своєчасно вжити заходів з метою припинення нарахування аліментів. Звернення позивача з даним позовом, на думку скаржника, змінює цільове призначення та мету аліментів, адже позивач проживає у Польщі вже тривалий час, а дитина перебуває на повному утриманні відповідача. Просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати з відмовою у задоволенні позовних вимог позивача.
ОСОБА_2 , скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, у жовтні 2025 року подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду залишити без змін, посилаючись на його обґрунтованість та законність. Зазначила, що, підставою для відмови у перегляді заочного рішення судом першої інстанції слугувало те, що в матеріалах справи є доказ обізнаності ОСОБА_1 про розгляд справи, однак він не повідомляв суд про причини неявки, поважність таких причин. Посилання в апеляційній скарзі про те, що він не отримував від суду документи по справі, спростовується його підписом на поштовому повідомленні, а доводи скарги про те, що він не підписував такого повідомлення, є недоведеними припущеннями скаржника. Також не є дійсним те посилання скаржника, що син з кінця 2019 року по теперішній час проживає фактично з батьком, адже не підтверджується жодним доказом. Також його посилання на те, що дитина відвідує гімназію №115, що знаходиться поряд з місцем проживання відповідача та сина, у підтвердження проживання дитини з батьком з 2019 року, не відповідає дійсності, адже дитина відвідує гімназію з вересня 2023 року, а до цього відвідувала інші навчальні заклади. Також не відповідає дійсності і те, що вона не утримує дитину, не приймає участі у її вихованні та розвитку, оскільки з 14 років син особисто отримує від неї на картковий рахунок грошові кошти, а з кінця 2023 року вона передавала йому кошти через своє подругу. 
У листопаді 2025 ркоу скаржник ОСОБА_1 через свого представника подав клопотання про долучення до справи письмових пояснень, де зазначив, що дитина стала постійно проживати разом з ним з жовтня 2023 року та нарахування пені з 17 жовтня 2023 року є безпідставним. Крім того зазначив, що не отримував від суду першої інстанції ані ухвалу про відкриття провадження у справі, ані заочного рішення, що позбавило його бути присутнім в судових засіданнях та подавати докази і пояснення по суті справи. Докази направлення судових повісток і вручення таких повісток йому, зокрема, з уточненим позовом, в матеріалах справи відсутні, як вважає скаржник.
       Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
       Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду змінити в частині періоду нарахування пені та її розрахунку за цей період з наступних підстав.
       Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору.
Докази мають бути належними, допустимими, достовірними.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).
       Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції вважав, що позивачем доведено як розмір заборгованості відповідача по сплаті аліментів, так і прийнятним є розрахунок пені за прострочення сплати аліментів за період з червня 2021 року по квітень 2024 року. Також суд встановив відсутність виключних випадків, за яких в діях платника аліментів ОСОБА_1 відсутні ознаки вини щодо несплати щомісячного розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина. При цьому, враховуючи положення ст. 196 Сімейного кодексу України, суд вважав, що розмір нарахованої пені за вказаний період 60492,72 грн відповідає 100 відсоткам основної заборгованості по сплаті аліментів. 
Колегія суддів частково не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідач є батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
       17 січня 2019 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська видано судовий наказ, яким стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
       На підставі судового наказу від 17 січня 2019 року, виданого Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська, відкрито виконавче провадження (ВП 58134689) відносно ОСОБА_1 на стягнення аліментів по утриманню дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь матері ОСОБА_2 , 1/4 частини від доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 18 жовтня 2018 року.
       Відповідач неналежно виконує свої обов`язки з утримання своєї дитини, внаслідок чого утворилася заборгованість зі сплати аліментів, відповідно до розрахунку заборгованості, наданого державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського відділу ДВС у м. Дніпрі Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса), де розмір заборгованості станом на 01 квітня 2024 року складає 121 564,58 грн (а.с.34). Також, відповідно до розрахунку позивача сума пені по несплаті відповідачем аліментів становить 60 492,72 грн (а.с.32,33).
       Суд першої інстанції, з`ясовуючи характер спірних правовідносин, зазначив, що наявність підстав вважати, що заборгованість по сплаті аліментів виникла не з вини відповідача, останнім не доведена та матеріалами справи не підтверджена, з чим повністю погоджується і колегія суддів.
       Однак, колегія суддів наголошує, що сторони у справі погодились із тим фактом, що з жовтня 2023 року син проживає разом із батьком, що підтверджується письмовими доказами у справі, наданими як стороною позивача, так і стороною відповідача.
       При цьому колегія суддів наголошує, що скаржник у своїй апеляційній скарзі особисто зазначив про те, що з травня 2021 року припинив платити аліменти, що узгоджується і з наданими розрахунками заборгованості, фактично визнаючи прийняття особистого рішення про припинення таких виплат. Посилання скаржника на те, що це рішення ним прийнято, адже він необізнаний юридично та не вжив своєчасно заходів щодо врегулювання цього питання, колегія суддів не приймає до уваги, адже це не встановлює відсутності його вини у такому припиненні сплати аліментів. Крім того, належить відзначити, що скаржником не доведено будь-якими належними доказами проживання сина разом із ним з кінця 2019 року, а інших доводів скаржник не зазначав, щоб підтверджувало відсутність винних дій та істотних перешкод для відповідача у своєчасній сплаті аліментів з цього часу та щонайменше до червня 2021 року, адже саме з цієї дати позивач просить відраховувати початок нарахування пені на таку заборгованість.
       З цього колегія суддів вважає, що початок нарахування пені належить відраховувати з червня 2021 року, як про це зазначає позивач у своєму позові.
        Тож, враховуючи, що початок перебігу періоду заборгованості по сплаті аліментів у відповідача почався з червня 2021 року, однак, ним повністю доведено проживання дитини разом із ним з вересня 2023 року, тобто, з початком відвідування сином гімназії за адресою проживання батька, тому колегія суддів доходить висновку про визначення періоду нарахування пені за прострочення сплати аліментів саме з червня 2021 року по вересень 2023 року.
       Згідно частин першої, другої статті 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. 
       Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
       Отже, обов`язковою умовою для виникнення такого виду відповідальності є наявність вини боржника в несплаті аліментів.
       Зазначене відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 25 квітня 2018 року по справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18).
       Суд першої інстанції не встановив зазначених фактичних обставин, хоча у заяві про перегляд заочного рішення скаржник наголошував на проживанні дитини з жовтня 2023 року за його місцем проживання, що виключає можливість нарахування як аліментів на утримання дитини на користь матері ОСОБА_2 , так і нарахування пені, відповідно.
       Однак, колегією суддів встановлено, а скаржником визнано, що припинення сплати аліментів почалось з червня 2021 року, та апеляційним судом не встановлено відсутності вини скаржника у такому припиненні виплат, що передбачає нарахування пені за цей період у відповідності до ст. 196 Сімейного кодексу України та чітко визначеної формули такого нарахування Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року, де зазначено, що розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. 
       Колегія суддів не погоджується з розрахунками нарахованої пені, періодом нарахування та загальною сумою заборгованості, яка виникли з вини відповідача, оскільки вони зроблені невірно, так як зроблені з невірним застосуванням норм матеріального права та правової позиції Великої Палати Верховного суду, а судом першої інстанції вказані розрахунки не було перевірено на відповідність нормам матеріального права та позиції Верховного суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №333/6020/16-ц.
       Враховуючи вищевикладене, заявлені вимоги позивачем, наведені норми матеріального права, а також правові висновки Великої Палати Верховного Суду викладені в постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц, колегія суддів вважає за необхідне навести свої розрахунки.
       Так, колегією суддів встановлено, що, внаслідок неналежаного виконання відповідачем у справі свого обов`язку зі сплати аліментів у період з червня 2021 року по вересень 2023 року, у останнього виникла заборгованість зі сплати аліментів, про що надано відомості з виконавчої служби, де знаходиться виконавчий лист суду на примусовому виконанні (а.с.20,34).
       Так, за відомостями виконавчої служби заборгованість становить
       з червня 2021 року:
червень 2021 року (нарахована сума аліментів 2695,62 грн х пеня (1%) х 30 (кількість днів прострочення) = 808,69 грн (сума неустойки (пені));
липень 2021 року (нарахована сума аліментів 3360,97 грн х пеня (1%) х 31 (кількість днів прострочення) = 1041,90 грн (сума неустойки (пені));
серпень 2021 року (нарахована сума аліментів 3489,25 грн х пеня (1%) х 31 (кількість днів прострочення) = 1081,67 грн (сума неустойки (пені));
вересень 2021 року (нарахована сума аліментів 3442 грн х пеня (1%) х 30 (кількість днів прострочення) = 1032,60 грн (сума неустойки (пені));
жовтень 2021 року (нарахована сума аліментів 3432,50 грн х пеня (1%) х 31 (кількість днів прострочення) = 1064,07 грн (сума неустойки (пені));
листопад 2021 року (нарахована сума аліментів 3463,25 грн х пеня (1%) х 30 (кількість днів прострочення) = 1038,96 грн (сума неустойки (пені));
грудень 2021 року (нарахована сума аліментів 3947,75 грн х пеня (1%) х 31 (кількість днів прострочення) = 1223,80 грн (сума неустойки (пені));
За 2022 рік:
січень 2022 року (нарахована сума аліментів 3619,75 грн х пеня (1%) х 31 (кількість днів прострочення) = 1122,12 грн (сума неустойки (пені));
лютий 2022 року (нарахована сума аліментів 3619,75 грн х пеня (1%) х 28 (кількість днів прострочення) = 1013,53 грн (сума неустойки (пені));
березень 2022 року (нарахована сума аліментів 3619,75 грн х пеня (1%) х 31 (кількість днів прострочення) = 1122,12 грн (сума неустойки (пені));
квітень 2022 року (нарахована сума аліментів 3619,75 грн х пеня (1%) х 30 (кількість днів прострочення) = 1085,92 грн (сума неустойки (пені));
травень 2022 року (нарахована сума аліментів 3619,75 грн х пеня (1%) х 31 (кількість днів прострочення) = 1122,12 грн (сума неустойки (пені)).
червень 2022 року (нарахована сума аліментів 3619,75 грн х пеня (1%) х 30 (кількість днів прострочення) = 1085,92 грн (сума неустойки (пені));
липень 2022 року (нарахована сума аліментів 3619,75 грн х пеня (1%) х 31 (кількість днів прострочення) = 1122,12 грн (сума неустойки (пені));
серпень 2022 року (нарахована сума аліментів 3619,75 грн х пеня (1%) х 31 (кількість днів прострочення) = 1122,12 грн (сума неустойки (пені));
вересень 2022 року (нарахована сума аліментів 3619,75 грн х пеня (1%) х 30 (кількість днів прострочення) = 1085,92 грн (сума неустойки (пені));
жовтень 2022 року (нарахована сума аліментів 3619,75 грн х пеня (1%) х 31 (кількість днів прострочення) = 1122,12 грн (сума неустойки (пені));
листопад 2022 року (нарахована сума аліментів 3619,75 грн х пеня (1%) х 30 (кількість днів прострочення) = 1085,92 грн (сума неустойки (пені));
грудень 2022 року (нарахована сума аліментів 3619,75 грн х пеня (1%) х 31 (кількість днів прострочення) = 1122,12 грн (сума неустойки (пені));
За січень-вересень 2023 року:
січень 2023 року (нарахована сума аліментів 3619,75 грн х пеня (1%) х 31 (кількість днів прострочення) = 1122,12 грн (сума неустойки (пені));
лютий 2023 року (нарахована сума аліментів 3619,75 грн х пеня (1%) х 28 (кількість днів прострочення) = 1013,53 грн (сума неустойки (пені));
березень 2023 року (нарахована сума аліментів 3619,75 грн х пеня (1%) х 31 (кількість днів прострочення) = 1122,12 грн (сума неустойки (пені));
квітень 2023 року (нарахована сума аліментів 3619,75 грн х пеня (1%) х 30 (кількість днів прострочення) = 1085,92 грн (сума неустойки (пені));
травень 2023 року (нарахована сума аліментів 3619,75 грн х пеня (1%) х 31 (кількість днів прострочення) = 1122,12 грн (сума неустойки (пені));
червень 2023 року (нарахована сума аліментів 3619,75 грн х пеня (1%) х 30 (кількість днів прострочення) = 1085,92 грн (сума неустойки (пені));
липень 2023 року (нарахована сума аліментів 3619,75 грн х пеня (1%) х 31 (кількість днів прострочення) = 1122,12 грн (сума неустойки (пені))
серпень 2023 року (нарахована сума аліментів 3619,75 грн х пеня (1%) х 31 (кількість днів прострочення) = 1122,12 грн (сума неустойки (пені));
вересень 2023 року (нарахована сума аліментів 3619,75 грн х пеня (1%) х 30 (кількість днів прострочення) = 1085,92 грн (сума неустойки (пені));
       Таким чином, неустойка (пеня) зі сплати аліментів за період з червня 2021 року по вересень 2023 року сумарно становить 30 385,63 грн, розмір якої знаходиться в межах позовних вимог та не перебільшує розмір наявної за цей період заборгованості по сплаті аліментів.
       За таких обставин, приймаючи частково доводи скаржника, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції помилково вважав, що за наявності заборгованості по сплаті аліментів за весь заявлений позивачем період позивач має право застосувати передбачену ст. 196 Сімейного кодексу України відповідальність для платника аліментів та нарахувати на таку заборгованість пеню за прострочення сплати аліментів, при цьому не врахувавши ані визнання відповідачем частини періоду такої заборгованості, ані недоведеності ним відсутності його вини у несплаті аліментів за період з червня 2021 року по вересень 2023 року, а також перебування дитини з вересня, жовтня 2023 року за місцем проживання відповідача, що частково виключає можливість вжиття такої відповідальності для відповідача.        
       Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитися як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов?язку, а саме приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо, як про це вказано у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19. І тут ВС виходить з того, що положення ЦК субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абз. 1 ч.1 ст. 196 СК, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. 
       У Сімейному кодексі не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів, він повинен надати докази на підтвердження того, що він мав об`єктивні перешкоди для своєчасної сплати аліментів. Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом і в постановах від 10 січня 2024 року у справі № 359/240/21, від 19 лютого 2024 року у справі № 761/893/23. 
       Колегія суддів відзначає, що скаржником не доведено належними доказами як в суді першої інстанції, так і при розгляді його апеляційної скарги відсутності його вини у несплаті аліментів, зокрема, за період з червня 2021 року по вересень 2023 року, що передбачає відповідальність за положеннями ст. 196 Сімейного кодексу України, при цьому повністю доведено відсутність такої відповідальності за інший період заявлений позивачем.
       Враховуючи вищевикладене та наведений розрахунок, колегія суддів приходить до висновку, що розмір неустойки (пені) стягнутий за заочним рішенням суду першої інстанції у розмірі 60 492,72 грн підлягає зміні, як і невірно визначений судом першої інстанції період такого нарахування, з чого колегія суддів доходить висновку про стягнення з відповідача на користь позивача пені за прострочення сплати аліментів за період з червня 2021 року по вересень 2023 року включно у загальному розмірі 30 385,63 грн.
Таким чином, встановивши, що суд першої інстанції, внаслідок неправильного застосування норм матеріального права при визначені розміру пені прийшов до невірних висновків щодо періоду нарахування та розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зміни рішення на підставі п.1 ч.1 ст.376 ЦПК України в наведеній у цій постанові частині.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати стягнуті за рішенням суду першої інстанції підлягають залишенню без змін.
       Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 382-383 ЦПК України, колегія суддів,–

ПОСТАНОВИЛА:

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Горобець Юлія Володимирівна — задовольнити частково.
       Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 01 листопада 2024 року — змінити в частині періоду нарахування та розміру пені, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 нейстойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з червня 2021 року по вересень 2023 року включно у розмірі 30 385,63 грн.
       В іншій частині заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 01 листопада 2024 року — залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Повний текст постанови складено “09” рудня 2025 року.

       Головуючий:                                                          В.С. Городнича

       Судді:                                                                  М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна