Справа № 333/11184/25
Провадження № 2-а/333/22/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого – судді Тучкова С.С., за участю секретаря судового засідання Шелесько Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, адміністративну справу №333/11184/25 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови суб`єкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності в порядку ст.286 КАС України, -
В С Т А Н О В И В:
25.11.2025 року до суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови суб`єкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності в порядку ст.286 КАС України, в якій позивач просить суд скасувати постанову інспектора 2 взводу 5 роти 3 батальйону 1 полку УПП в м. Києві старшого лейтенанта поліції Колоди Миколи Васильовича від 10.11.2025 року серії ЕНА №6121807 про накладання на позивача штрафу у розмірі 1190,00 грн на підставі ч. 1 ст. 121-3 КУпАП та закрити провадження у справі, а також стягнути з Департаменту патрульної поліції на його користь витрати на професійну правничу допомогу у фіксованому розмірі 6000,00 грн та гонорар успіху у розмірі 4000,00 грн, а всього 10000,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 10.11.2025 року, о 10 год. 17 хв., на вул.Будіндустрії, 10 в м. Києві, інспектор 2 взводу 5 роти 3 батальйону 1 полку УПП в м. Києві старший лейтенант поліції Колода М.В. виніс постанову серії ЕНА №6121807. Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що водій, 10.11.2025 року, о 10 год. 12 хв., керував автомобілем з номерним знаком на букви та цифри якого нанесено світлоповертаючу плівку, чим порушив п. 2.9.в Правил дорожнього руху України. У графі «до постанови додається» нічого не зазначено. Отже, на момент винесення оскаржуваної постанови поліцейський не виходив із конкретних доказів на підтвердження обставин, вказаних ним у постанові, а саме порушення водієм п. 2.9.в ПДР України. Вищевказана постанова серії ЕНА №6121807 винесена незаконно, адже інспектор виніс її без належних та допустимих доказів порушення водієм п. 2.9.в ПДР України, з огляду на те, що інспектор не довів обставин, які вказано у його постанові. Інспектор не проводив огляд автомобіля та не складав акт огляду транспортного засобу, з фіксацією обставин, які вказані у постанові. При цьому відповідальність водія за керування транспортним засобом з номерним знаком, що закритий іншими предметами, настає виключно у разі наявності вини суб`єкта правопорушення у формі умислу. Разом з тим, капітан поліції Колода М. В., не установив обставин наявності умислу у діях водія ОСОБА_1 на порушення п. 2.9.в ПДР України. ОСОБА_1 не здійснював жодних дій спрямованих на умисне приховування номерного знака шляхом закриття його іншими предметами, зокрема світло відбиваючою плівкою. Вказавши на таке правопорушення, поліцейський не складав акт огляду транспортного засобу, не складав акт вилучення та огляду такої плівки, не довів обставин її наявності. Крім того, номерний знак автомобіля конструктивно закріплений на зовнішній частині переднього бампера та є у відкритому доступі, а тому, будь-яка особа з метою створення провокації може здійснити дії із наклеювання плівки на номерний знак автомобіля. Саме тому, для того, щоб констатувати порушення водієм п. 2.9.в ПДР України, поліцейський повинен довести умисел водія, спрямований на приховування номерного знака шляхом закриття його іншими предметами, зокрема світло відбиваючою плівкою. Разом з тим, капітан поліції ОСОБА_2 не встановив умислу ОСОБА_1 на приховування номерного знака шляхом закриття його іншими предметами, зокрема світло відбиваючою плівкою, що виключає суб`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то судові витрати позивача складаються з витрат на професійну правничу допомогу, які включають б 000,00 грн за оскарження постанови та 4 000,00 грн – гонорар успіху адвоката. Такий розмір витрат є фіксованою сумою за умовами договору та відповідає критеріям співмірності, розумності, відповідає обсягу виконаних адвокатом робіт та не є завищеним за надання аналогічних послуг адвокатами у регіоні. Докази на підтвердження розміру суми витрат на професійну правничу допомогу, а саме договір про надання професійної правничої допомоги, будуть долучені до позовної заяви окремо, у встановлений законом строк.
20.01.2026 року до суду від представника відповідача Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на адміністративний позов ОСОБА_1 , в якому зазначено, що вимоги позивача є безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню. Працівники поліції діяли в межах своїх повноважень. 10.11.2025 року, близько 10 год. 12 хв. екіпажем управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції у м. Києві, по просп. Європейського союзу, було виявлено ТЗ BMW Х5 номерний знак НОМЕР_1 , з номерним знаком на букви та цифри якого на неосвітлоповертаючу плівку під керуванням позивача, який разом з тим був не пристебнутий ременем безпеки. Після зупинки інспектор, підійшовши до водія, представився та поінформував його про причину зупинки. Надалі в ході спілкування як вбачається на відеозаписі (01 хв. 05 сек.; 02 хв. 50 сек.; 05 хв. 15 сек.) позивач не заперечує факту правопорушення. Надалі було висунуто вимогу пред`явити реєстраційні документи та повідомлено, що відносно водія буде здійснено розгляд адміністративної справи щодо притягнення до адміністративної відповідальності. Оцінивши докази у справі про адміністративне правопорушення за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, врахувавши значність вчиненого правопорушення, поліцейський, керуючись законом та правосвідомістю, керуючись статтями 268, 278, 279 КУпАП та пункту 9 Розділу ІІІ Інструкції, постановив визнати винним позивача у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.121-3 КУпАП, та накласти на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1190 грн 00 коп., що в межах санкції даної статті. Після чого позивача було ознайомлено з винесеною постановою та повідомлено йому порядок її оскарження і наслідки її невиконання, передбачені ст. ст. 307, 308 КУпАП. Слід також зазначити, що інспектор в ході розгляду справи не перешкоджав реалізації права на отримання правової допомоги на місці розгляду справи чи в телефонному режимі. Таким чином, поліцейським було забезпечено позивачу можливість реалізації прав, визначених статтею 268 КУпАП при розгляді справи. Отже, взявши до уваги викладене вище, інспектор діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством, а постанова винесена з дотриманням всіх вимог встановлених КУпАП та інструкцією, отже позов не підлягає задоволенню. До відзиву надано диск з відеозаписом події.
Позивач, будучи повідомленим своєчасно і належним чином про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі.
Представник відповідача, будучи повідомленим своєчасно та належним чином про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. Скористався своїм правом на надання відзиву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
Згідно з ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень КАС України розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України.
Предметом оскарження в даній справі є постанова по справі про адміністративне правопорушення. Здійснюючи розгляд справи, відповідно до вимог ч.3 ст.2 КАС України, суд зобов`язаний перевірити її обґрунтованість та відповідність дійсним обставинам.
Частина 2 статті 2 КАС України передбачає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Завданням адміністративного судочинства, згідно з ч.1 ст.2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтею 5 КАС України регламентовано право на судовий захист, яке передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.
Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
За приписами ч.2 ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 КУпАП.
Судом встановлено, що згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №6121807 від 10.11.2025 року, винесеною інспектором 2 взводу 5 роти 3 батальйону 1 полку УПП в м.Києві старшим лейтенантом поліції Колодою М.В., позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 1190,00 гривень, у зв`язку з тим, що 10.11.2025 року о 10 год. 12 хв. м.Києві, вул.Будіндустрії, 10, водій керував транспортним засобом BMW Х5 номерний знак НОМЕР_2 , з номерним знаком на букви та цифри якого нанесено світлоповертаючу плівку, чим порушив п. 2.9 (в) Правил дорожнього руху – керування водієм транспортного засобу з номерним знаком, що закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м.
Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, зокрема за ч.1 ст.121-3 КУпАП, є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними та допустимими доказами і встановлюється шляхом повного, всебічного та об`єктивного з`ясування компетентним суб`єктом владних повноважень всіх обставин справи, а також причин та умов, що сприяли його вчиненню. 
Диспозицією ч.1 ст.121-3 КУпАП передбачено відповідальність, за керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака.
Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
В силу статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Зі змісту оскаржуваної постанови слідує, що позивач керував транспортним засобом з номерним знаком, на букви та цифри якого нанесено світлоповертаючу плівку, чим порушив п. 2.9 (в) Правил дорожнього руху.
Відповідно до положень пункту 2.9.в ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимога стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.
Як слідує з матеріалів справи, на підтвердження правомірності притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення пункту 2.9.в ПДР України представником відповідача додано до відзиву на позовну заяву відеозапис з портативного відеореєстратора поліцейського.
Відповідальність згідно з положеннями ч. 1 ст. 121-3 КУпАП настає за дії щодо номерного знаку (закритий іншими предметами, забруднений), що не дає змоги чітко визначити символи номерного знаку з відстані 20 метрів.
Суд зазначає, що з дослідженого судом відеозапису з нагрудної камери поліцейського, який доданий представником відповідача до відзиву на позов, убачається, що державний номерний знак НОМЕР_2 транспортного засобу BMW Х5 проглядається чітко, не забруднений, його розміри, форма, позначення, колір і розміщення не змінені, нічого не впливає на можливість визначити символи номерного знака.
Забруднення номерного знака, що не дає змоги чітко визначити його символи з відстані 20 метрів на відео не зафіксовано. 
Таким чином, наданий відповідачем відеозапис не доводить факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП. Інших належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення позивачем вказаного вище адміністративного правопорушення до суду не надано.
Крім того, зі змісту спірної постанови судом встановлено, що в п. 7 «До постанови додаються» не відображено відомостей про докази у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, зокрема про відеофіксацію, у зв`язку з чим долучене до відзиву на позовну заяву відео не є належним доказом у цій справі, оскільки посилання на цей доказ (як додаток до постанови), у спірній постанові не відображено.
Так, згідно з ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Статтями 75, 76 КАС України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відомості про технічний засіб, яким здійснено фото чи відеозапис, підлягають зазначенню у постанові про адміністративне правопорушення не лише у випадку фіксації правопорушення здійсненої у автоматичному режимі, а й у інших випадках, оскільки в ч.3 ст.283 КУпАП прямо передбачено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених у ч.2 цієї статті, повинна містити відомості, зокрема про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис. Вимоги до постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режими, визначені ч.4 вказаної статті.
Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 15.11.2018р. у справі № 524/5536/17, яка враховується судом при вирішенні цих правовідносин.
У подібній постанові від 23.10.2019 року у справі №357/10134/17 Верховний Суд звернув увагу на приписи ст.251 КУпАП, в якій обумовлено, що орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами. Відсутність же в матеріалах справи доказу, як-то наприклад відеозапис з нагрудного реєстратора інспекторів патрульної поліції, який би підтвердив факт порушення позивачем ПДР України, свідчить про недоведеність правомірності прийнятої відповідачем постанови.
Також, у постанові від 26.04.2018 року у справі №338/1/17 Верховний Суд зазначив й про те, що візуальне спостереження за дотриманням ПДР України працівниками поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законодавством порядку. Для підтвердження порушення позивачем ПДР України відповідач, відповідно до ст.251 КУпАП мав би надати, зокрема, відеозапис події, фотоматеріали. Саме по собі описання в постанові адміністративного правопорушення не може бути належним і беззаперечним доказом вчинення особою такого правопорушення.
Частиною 3 ст.283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача стосовно зазначення технічного засобу, яким здійснено фото- або ж відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
У Додатку 5 до «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (затв. наказом МВС України від 07.11.2015 року №1395), передбачено заповнення п.7 «до постанови додаються».
Крім того, Верховний Суд у своїй постанові від 13.02.2020 року у справі №524/9716/16-а зазначив, що у разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис, згідно зі ст.70 КАС України, не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.
Досліджуючи матеріали справи, суд встановив, що в оскаржуваній постанові від 10.11.2025 року відсутні будь-які записи щодо технічного пристрою, яким здійснювалась фото чи відеофіксація. 
У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеофіксацію, таке відео згідно зі ст.74 КАС України не може вважатися допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.
Враховуючи, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого покладено обов`язок доказування вини, не надано жодних доказів, які б вказували на наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121-3 КУпАП, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
На підставі наданих доказів та вимог законодавства, суд доходить висновку, що вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення не доведена «поза розумним сумнівом» належними та допустимими доказами.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Поряд з цим, положеннями частини 3 статті 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
З огляду на викладене, а також враховуючи положення частини 2 статті 9 КАС України, якою визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог, при цьому суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, винесена відносно ОСОБА_1 постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 1190 грн за ч.1 ст.121-3 КУпАП підлягає скасуванню, а провадження по справі закриттю.
Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн і гонорару успіху у розмірі 4000,00 грн, суд зазначає таке.
Згідно з ч.1 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч.2 ст.134 КАС України).
Відповідно до п.п. 1, 2 ч.3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст.134 КАС України).
Згідно з п.п. 6, 7 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі – сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 КАС України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Отже, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги – домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 04.02.2020 у справі № 280/1765/19, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, які входять до предмета доказування у справі, мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Суд зазначає, що з аналізу статті 134 КАС України випливає, що крім того, що зазначена стаття забезпечує право особи на правову допомогу, з іншого боку, вона запобігає зловживанню правом на компенсацію витрат на правову допомогу в т.ч. неоднаковій судовій практиці, встановлюючи критерії співмірності, які визначені в частині 5 цієї статті. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.
Суд звертає увагу на те, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
У зв`язку з ненаданням позивачем документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат щодо надання професійної правничої допомоги.
Керуючись ст.ст.77, 242, 244, 250, 255, 286 КАС, ст.ст.7, 33, 245, 251, 268, 280, 293, 294 КУпАП, суд, –
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови суб`єкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності в порядку ст.286 КАС України – задовольнити повністю.
Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №6121807 від 10.11.2025 року, винесену інспектором 2 взводу 5 роти 3 батальйону 1 полку УПП в м. Києві старшим лейтенантом поліції Колодою Миколою Васильовичем, згідно з якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1190,00 гривень.
Провадження по справі щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Третього апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст судового рішення складено 10 лютого 2026 року.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя          С.С. Тучков