П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/95/25	

Головуючий в 1 інстанції: Вовченко О.А.
Місце та час укладення судового рішення «--:--», м. Одеса
Повний текст судового рішення складений 05.09.2025

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Крусяна А.В.,
суддів Шевчук О.А., Яковлєва О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправним рішення та зобов`язати вчинити певні дії, - 

В С Т А Н О В И В:

02.01.2025 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправним рішення від 22.11.2024 №951380164819 щодо відмови їй у перерахунку пенсії згідно поданої заяви від 14.11.2024 про перехід з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника; зобов`язання врахувати акт обстеження, що засвідчує спільне проживання ОСОБА_1 з померлим чоловіком (годувальником) ОСОБА_2 на момент його смерті та повторно розглянути заяву від 14.11.2024 №12161 про перехід з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. 
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачка перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». З 1992 позивачка перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , який помер у жовтні 2024, тому вона звернулася до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про перехід з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника. Однак відповідачем (ГУ ПФУ в Закарпатській області) прийнято рішення про відмову, з посиланням на відсутність довідки про місце проживання з годувальником за однією адресою. На думку позивачки, таке рішення є протиправним, оскільки разом із заявою до пенсійного органу було подано акт обстеження від 14.10.2024 ОСББ «Лузанівське 139», в якому зазначено про її спільне проживання з померлим чоловіком. 
Рішенням Одеського кружного адміністративного суду від 05.09.2025 у задоволенні позову відмовлено, виходячи з того, що при поданні заяви від 14.11.2024 про перехід з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника (реєстраційний №12161), а також до суду, позивачкою не надано відповідно до п.2.3, п.2.11 та п.2.22 Порядку №22-1 документ про перебування її на утриманні померлого чоловіка ОСОБА_2 . Разом з тим, суд не прийняв до уваги акт обстеження від 14.10.2024, засвідчений головою Правління ОСББ «Лузанівське 309», вказавши, що ОСББ не є органом місцевого самоврядування, та не є уповноваженим органом, що може видавати документ про місце проживання особи чи документу про перебування членів сім`ї на утриманні померлого годувальника.
Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та порушення норм матеріального, процесуального права, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідно до п.2.11 Порядку №22-1 за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються відомості про місце проживання (разом з годувальником за однією адресою), зазначені у п.2.22 цього розділу, або документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт. Тобто, п.2.11 Порядку №22-1 не містить імперативної норми щодо видання документу із зазначенням відомостей про місце проживання разом з годувальником за однією адресою лише органом місцевого самоврядування. В контексті вказаного, позивачка вважає, що наданий відповідачу акт обстеження, складений 14.10.2024 головою Правління ОСББ «Лузанівське 309», може бути визнаний документом, що підтверджує факт сумісного проживання з померлим чоловіком, що свідчить про протиправність рішення пенсійного фонду про відмову їй у переведенні з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника. 
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , дошлюбне прізвище ОСОБА_3 ) перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Одеській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , 27.11.1992 укладено шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ; після укладення шлюбу присвоєно прізвище чоловікові - ОСОБА_5 , дружині – ОСОБА_5 . /а.с.6/
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 08.10.2024. /а.с.8/
Згідно паспорту серії НОМЕР_3 , ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . /а.с.7з.б./
14.11.2024 ОСОБА_1 звернулася до пенсійного органу із заявою про перехід з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
До заяви було додано, зокрема, акт ОСББ «Лузанівське 309» від 14.10.2024, відповідно до якого позивачка постійно мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . /а.с.9/
Рішенням ГУ ПФУ в Закарпатській області від 22.11.2024 №951380164819 відмовлено в перерахунку пенсії за зверненням №12161 від 14.11.2024, оскільки при розгляді комплекту документів, виявлено, що для підтвердження факту сумісного проживання заявницею надано акт обстеження від 14.10.2024, підтвердженого головою Правління ОСББ «Лузанівське 309», який не являється підтверджуючим документом про сумісне проживання на законодавчому рівні. /а.с.10/
Вважаючи таке рішення протиправним, позивачка звернулася до суду з позовом. 
Перевіривши матеріали справи, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог, з огляду на наступне.
Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (надалі – Закон України №1058-IV) визначено принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел.
Згідно ч.1 ст.9 Закон України №1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до ч.1 ст.10 Закон України №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника визначені ст.36 Закону України №1058-IV.
Так, ч1. ст.36 Закон України №1058-IV визначає, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.
Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.
Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. (ч.2 ст.36 Закон України №1058-IV)
Відповідно до ч.3 ст.36 Закону України №1058-IV до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
З матеріалів справи вбачається, що 14.11.2024 позивачка звернулася до пенсійного органу із заявою про перехід з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Однак, рішенням ГУ ПФУ в Закарпатській області від 22.11.2024 №951380164819 їй було відмовлено в перерахунку пенсії за зверненням №12161 від 14.11.2024, яке мотивоване тим, що для підтвердження факту сумісного проживання заявницею надано акт обстеження від 14.10.2024, затвердженого головою Правління ОСББ «Лузанівське 309», який не являється підтверджуючим документом про сумісне проживання на законодавчому рівні. 
При вирішенні справи, суд першої інстанції погодився з позицією відповідача, вказавши, що позивачкою не надано відповідно до п.2.11 Порядку №22-1 документ про перебування її на утриманні померлого чоловіка ОСОБА_2 . Разом з тим, суд не прийняв до уваги акт обстеження від 14.10.2024, засвідчений головою Правління ОСББ «Лузанівське 309», вказавши, що ОСББ не є органом місцевого самоврядування, та не є уповноваженим органом, що може видавати документ про місце проживання особи чи документу про перебування членів сім`ї на утриманні померлого годувальника.
Судова колегія вважає помилковими такі висновки суду першої інстанції, зазначаючи наступне.
Перелік документів, які подаються разом з заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника визначений положеннями Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (надалі - Порядок №22-1).
Відповідно до п.2.3 розділу ІІ Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в пп.2, 3 п.2.1 цього розділу. Також надаються такі документи: 1) документ, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті) особи, якій призначається пенсія (надається у разі відсутності в паспорті громадянина України або свідоцтві про народження інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків), та померлого годувальника (надається у разі, якщо особа, яка звернулася із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, має такі документи); 2) свідоцтво про народження або документ, що посвідчує особу, зазначений у пункті 2.9 цього розділу, якій призначається пенсія; 3) документи, що засвідчують родинні стосунки члена сім`ї з померлим годувальником; 4) свідоцтво про смерть годувальника, або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім чи оголошення його померлим, або інформація з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин; 5) документи про вік померлого годувальника сім`ї за відсутності таких даних у свідоцтві про смерть чи рішенні суду про визнання годувальника безвісно відсутнім або оголошення його померлим; 6) довідки загальноосвітніх навчальних закладів системи загальної середньої освіти, професійно-технічних, вищих навчальних закладів, закладів освіти за кордоном про те, що особи, зазначені в абзаці другому пункту 2 частини другої статті 36 Закону, навчаються за денною формою навчання; 7) документи про те, що чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків, дід, баба, брат чи сестра померлого годувальника незалежно від віку і працездатності не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років; 8) відомості про місце проживання; 9) документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника; 10) експертний висновок про встановлення причинного зв`язку смерті годувальника з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (крім дружин (чоловіків), які втратили годувальника з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, та звернулися за призначенням пенсії у зв`язку з втратою годувальника).
Відповідно до п.2.11 розділу ІІ Порядку №22-1 за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються відомості про місце проживання (разом з годувальником за однією адресою), зазначені у пункті 2.22 цього розділу, або документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт. У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку.
За аналізом наведених положень, можна дійти висновку, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, зокрема дружині, яка була на утриманні годувальника, а перелік документів, що засвідчують факт перебування на утриманні наведено у п.2.11 розділу ІІ Порядку №22-1.
При цьому, за документ, що засвідчує родинні стосунки, приймаються паспорт, свідоцтво про шлюб. За документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймається документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою) або інші документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт.
Так, відповідно до паспортних даних померлого ОСОБА_2 , він був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . В свою чергу, згідно акту ОСББ «Лузанівське 309» від 14.10.2024, позивачка постійно мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . 
Таким чином, судова колегія доходить висновку, що наданий позивачкою акт від 14.10.2024 стосовно проживання однією сім`єю з померлим чоловіком, відноситься до визначених п.2.11 Порядку №22-1 інших документів.
При цьому, слід зазначити, що п.2.11 Порядку №22-1 не містить імперативної норми щодо видання документу із зазначенням відомостей про місце проживання разом з годувальником за однією адресою лише органом місцевого самоврядування, а вжите у такому пункті слово «зокрема» означає виділення документів органів місцевого самоврядування з поміж інших документів, тобто, «в тому числі», «серед іншого».
Крім того, чинне законодавство, в даному випадку, не обмежує особу підтвердити факт перебування на утриманні якимось певним документом, надаючи їй право самостійно обирати яким саме документом підтвердити цей факт.
На підставі наведеного, оскільки позивачка є дружиною померлого годувальника, перебувала на його утриманні та отримує пенсію за віком, а тому має право на переведення на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України №1058-IV, що свідчить про протиправність рішення ГУ ПФУ в Закарпатській області від 22.11.2024 №951380164819.
Стосовно позовних вимог щодо зобов`язальних дій ГУ ПФУ в Закарпатській області врахувати акт та повторно розглянути заяву про перерахунок пенсії згідно поданої заяви від 14.11.2024 №12161 про перехід з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, слід зазначити наступне.
Відповідно до п.1.1 розділу І Порядку №22-1 заява про призначення (перерахунок) пенсії, подається заявником разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів), через вебпортал або засобами Порталу Дія електронних послуг Пенсійного фонду України або засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг з використанням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, відповідно до Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 липня 2015 року № 13-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 серпня 2015 року за №991/27436.
Згідно п.4.2 розділу ІV Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Пунктом 4.3 розділу ІV Порядку №22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
За приписами п.4.10 розділу ІV Порядку №22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
Аналіз наведених вище положень Порядку №22-1 свідчить про наступне:
- сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення (перерахунок) пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;
- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії;
- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.
Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що ефективним засобом правого захисту в розумінні ст.13 Конвенції, який повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату, є зобов`язання ГУ ПФУ в Закарпатській області перевести позивачку з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до вимог ст.36 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з моменту її звернення - 14.11.2024.
Таким чином, оскільки судом першої інстанції при вирішенні справи неповно з`ясовано обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції в порядку ст.317 КАС України підлягає скасуванню.
Судові витрати відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст.311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2025 року скасувати.
Ухвалити у справі постанову, якою визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 22.11.2024 року №951380164819 про відмову ОСОБА_1 в переведенні з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до вимог ст.36 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з моменту її звернення - 14.11.2024 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Суддя-доповідач 		А.В. Крусян	
Судді	  	О.А. Шевчук   О.В. Яковлєв