Справа № 192/1956/25 
Провадження № 2/192/420/26 
РІШЕННЯ
Іменем України

19 січня 2026 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області в складі 

головуючого - судді Щербини Н. О.,
за участю секретаря судового засідання - Короти Л. С., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Солоне Дніпровського (Солонянського) району Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

 29 липня 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №176363402 від 15 липня 2023 року в розмірі 32 855 гривень 14 копійок.
На обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 15 липня 2023 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем було укладено кредитний договір №176363402, згідно якого було надано відповідачу грошові кошти (кредит) в сумі 6 400 гривень 00 копійки строком на 20 днів зі сплатою процентів в розмірі 2,98% на день та 1 087,70 % на рік. 
Позивач зазначає, що первісний кредитор - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі 6 400 гривень 00 копійок, а 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №176363402 перейшло до ТОВ «Таліон Плюс». 
У свою чергу 31 липня 2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ ФК «Онлайн фінанс» було укладено Договір факторингу №31/0724-01, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» відступило право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №176363402 позивачу.
04 червня 2025 року між ТОВ ФК «Онлайн фінанс» та позивачем було укладено Договір факторингу №31/0724-01, відповідно до умов якого ТОВ ФК «Онлайн фінанс» відступило право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №176363402 позивачу.
Станом на день звернення з позовом до суду заборгованість за кредитним договором №176363402 не погашена, а загальна сума заборгованості становить 32 855 гривень 14 копійок, яка складається з 6 399 гривень 20 копійок заборгованості по тілу кредиту та 26 455 гривень 94 копійки – заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом. 
Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №176363402 від 15 липня 2023 року у розмірі 32 855 гривень 14 копійок, а також стягнути судові витрати у розмірі 2 422 гривні 40 копійок сплаченого судового збору та 7 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу.
Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надав відповідачу кредит на суму 6 400 гривень, а потім за договорами факторингу право вимоги було передано ТОВ «Таліон Плюс», потім ТОВ ФК «Онлайн фінанс», а також позивачу. У зв`язку з тим, що докази про погашення заборгованості відсутні, тому просили задовольнити позовні вимоги. 
Відповідач ОСОБА_1 до суду не з`явився, причини неявки суд не повідомив, а його представник – Якимцов В. А. заперечував проти позову, надавши письмові пояснення щодо клопотання позивача про витребування доказів. Згідно вказаних пояснень вважав, що оскільки позивач разом з позовом надано таке клопотання про витребування доказів, а саме про витребування відомостей щодо емітування картки на ім`я відповідача та доказів про зарахування коштів на неї, то на час пред`явлення позову позивач не мав таких доказів, а отже позов є необґрунтованим. Оскільки позивач зазначає, що він є фактором за спірним договором, то відповідно до положень ст. ст. 514, 517, 519 ЦК України він повинен був отримати і всі докази, які підтверджують право вимоги з боржника. Оскільки позивач не має таких доказів, то його право вимоги не є підтвердженим, а той факт, що позивач не може самостійно отримати такі докази у зв`язку з тим, що вони не були передані первісним кредитором, є прямим підтвердженням того, що на момент звернення з позовом до суду позивач не володів необхідними доказами існування заборгованості. Представник відповідача вважає, що оскільки позивач не має таких доказів, то можливо і кредит відповідачу не надався. Тому заперечував проти витребування доказів судом. 
Також надав відзив на позов, згідно якого вважав, що саме позивач повинен довести суду факт надання кредиту, проте до позову первинні бухгалтерські документи не були надані. Надане платіжне доручення від 15 липня 2023 року не авальоване банком на ньому відсутні підпис та печатка, а розрахунки заборгованості які виконані первісним кредитором та ТОВ «Таліон плюс» і позивачем не є первинними фінансовими бухгалтерськими документами. У відзиві вказано, що сторона відповідача не заперечує сам факт підписання кредитного договору, однак докази про перерахування кредитних коштів відсутні, а надані розрахунки заборгованості не відповідають вимогами постанови НБУ № 75 від 04 липня 2018 року. Зазначив, що позивач надав суду договір про відкриття кредитної лінії без зазначення в ньому банківського рахунку позичальника, без якого, умови надання кредиту в даному договорі, вважаються не узгодженими. Також позивач не надав належних доказів про перерахування кредитних коштів відповідачу по справі та не надав оформлений з додержанням усіх вимог законодавства, розрахунок боргу, який, згідно позиції Верховного Суду, повинен бути зрозумілим для суду та для сторони відповідача, та підтверджуватись первинними бухгалтерськими фінансовими документами. Доданий позивачем до позову паспорт споживчого кредиту - не являється доказом надання кредиту, а «Правила», які є невід`ємною складовою кредитного договору, не підписані позичальником. В даній кредитній схемі присутні елементи приєднання позичальника до «Правил» надання кредиту розміщених на сайті кредитора, що кваліфікує договір про відкриття кредитної лінії таким, який не відповідає стандартному (типовому) договору кредиту, з усіма випливаючими з цього наслідками. Крім того, посилався на правові висновки ВС у постановах по справі № 490/1000817 від 17 березня 2021 року, №757/39906/15-ц від 09 грудня 2020 року, № 686/19271/19 від 24 червня 2021 року. Також заперечував проти стягнення 7 000 гривень на правничу допомогу (а.с.152-161, т. 1). 
Представник позивача надала відповідь на відзив, згідно якої позичальник самостійно ввів свої дані під час укладання спірного договору, таким чином самостійно заповнив заяву та вказав всі данні, в тому числі номер картки, на яку бажав отримати кредитні кошти. Оскільки первісний кредитор не є банківською установою, то не має повноважень надавати документи, які посвідчують переказ коштів. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» лише ініціює платіжні операції шляхом подання відповідної платіжної інструкції надавачу фінансових платіжних послуг із зазначенням необхідних реквізитів, які клієнт вказав у заявці на отримання кредитних коштів для їх подальшого зарахування. Тому підтвердженням здійснення перерахування кредитних коштів є факт передачі товариством відповідної платіжної інструкції надавачу платіжних послуг, на підставі якої кошти перераховуються за реквізитами картки клієнта. Таким чином, оскільки первинний кредитор ініціював платіжну операцію шляхом подання відповідної платіжної інструкції надавачу фінансових платіжних послуг із зазначенням необхідних реквізитів, які клієнт вказав в заявці на отримання кредитних коштів для їх подальшого зарахування на рахунок отримувача (Боржника) - позивач довів факт отримання відповідачем коштів, а отже зобов`язання останнього за кредитним договором. (а.с.181-187, 192-214, т.1).
Суд, вислухавши думку представників сторін, дослідивши та оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 15 липня 2023 року було укладено кредитний договір №22031000069200 (а.с.103), за умовами якого останньому видано кредит у сумі 23 657 гривень 22 копійки, що підтверджується виписками з особового рахунку за період з 11 липня 2018 року по 11 липня 2023 року (а.с.16-56). Вказані обставини жодна зі сторін не оспорювала, а представник відповідача в судовому засіданні підтвердила факт укладання відповідачем кредитного договору, отримання ним кредиту та часткове погашення заборгованості із залишком заборгованості в сумі 19 445 гривень 33 копійки.
Із дослідженого судом кредитного договору № 22031000069200 від 11 липня 2018 року судом встановлено, що відповідач ознайомлений з умовами договору, що підтверджується його підписом. Зокрема, ОСОБА_2 зобов`язався здійснювати повернення кредиту, нарахованих процентів згідно графіку платежів та ознайомлений з загальною вартістю кредиту, реальною річною ставкою, тарифами банку (п. 4 договору) (а.с.103). 
Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). 
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні і в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, інше не встановлено договором або законом. 
12 липня 2023 року між первісним кредитором та ТОВ ФК «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу №12/07/23, відповідно до умов якого до ТОВ ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 22031000069200 від 11 липня 2018 року (а.с.115-123). 
06 березня 2024 року між ТОВ ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу №06/03/24, відповідно до умов якого ТОВ ФК «Онлайн Фінанс» відступило позивачу право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №176363402 (а.с.14-23). 
Оскільки на підставі даних договорів факторингу (а.с.48-81) відбулась заміна первісного кредитора на ТОВ «Юніт Капітал», а тому останнє вправі заявляти вимоги до відповідача про повернення кредитної заборгованості. 
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
З досліджених судом розрахунків заборгованості по кредиту, я виконані первісним кредитором, ТОВ «Таліон плюс» та позивачем (а.с.82-86) встановлено, що відповідач 06 серпня 2023 року сплатив 00 гривень 80 копійок на погашення тіла кредиту та 1075 гривень 20 копійок – на погашення відсотків. 
Суд не приймає посилання представника відповідача в частині того, що надані розрахунки не відповідають вимогам постанови НБУ «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України» № 75 від 04 липня 2018 року, оскільки це Положення встановлює основні вимоги щодо організації бухгалтерського обліку в банках України. Оскільки позивач та попередні кредитори не є банківськими установами, то вимоги цього положення не можуть застосовуватися до них.
Судом встановлено, а відповідачем та його представником не спростовано, що відповідач не вчасно та не в повному обсязі проводив платежі по погашенню кредиту, отже не належним чином виконував умови договору у зв`язку з чим утворилася заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 32 855 гривень 14 копійок, яка складається з 6 399 гривень 20 копійок заборгованості по тілу кредиту та з 26 455 гривень 94 копійки – заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом. 
Представник відповідача не надав самостійного розрахунку заборгованості, як і не заявив відповідного клопотання про призначення експертизи для перевірки правильності нарахування заборгованості. 
Також представник відповідача не заперечував сам факт укладання спірного кредитного договору, проте заперечував факт зарахування грошових коштів, посилаючись на відсутність відповідних доказів. 
Ухвалою від 11 вересня 2025 року було частково задоволено клопотання представника позивача та витребувано відАкціонерного товариства КБ «Приватбанк» інформацію: чи емітувалась на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) платіжна картка 5457-08XX-XXXX-7244; про факт зарахування коштів на картковий рахунок – маска Картки 5457-08XX-XXXX-7244 у період з період з 15 липня 2023 по 20 липня 2023 року у сумі 6 400,00 грн.; чи емітувалась будь-яка інша платіжна картка на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ); первинні документи бухгалтерського обліку (банківські виписки/платіжні інструкції/доручення), що підтвердять інформацію про зарахування коштів на картку - маска Картки 5457-08XX-XXXX-7244, що належить ОСОБА_1 у період з період з 15 липня 2023 по 20 липня 2023 року у сумі 6 400,00 грн.; у випадку неможливості надати первинні документи, надати інші, прирівняні до них (довідки/листи, що підтверджують факт зарахування коштів на рахунок-маска карти Боржника) (а.с.223-224, т.1).
25 вересня 2025 року на адресу суду від Акціонерного товариства КБ «Приватбанк» надійшла виписка по картці № 5457-0822- 9740-7244, що належить ОСОБА_1 за період з 15 липня 2023 по 20 липня 2023 року (а.с.229-230, т.1).
Згідно дослідженої судом виписки, відповідачу 15 липня 2023 року, тобто в день укладання договору, були зараховано грошові кошти в сумі 6 400 гривень (а.с. 229, т.1).
Таким чином, дослідженими доказами було підтверджено надання відповідачу кредитних коштів на суму 6 400 гривень 00 копійок. 
Суд не приймає посилання представника відповідача на те, що оскільки позивач не мав на момент подання позову доказів про здійснення перерахування грошових коштів, тому такі докази не повинні витребовуватися судом, оскільки під час укладання договорів факторингу відповідно до ст. 517 ЦУ України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Посилання на постанову ВС у справі № 336/4796/18 суд не приймає, оскільки ВС не зробив у вказаній справі висновків щодо неподання позивачем доказів про перерахування кредитних коштів разом з позовом. 
Також суд не приймає посилання на постанову ВС у справі № 490/1000817 від 17 березня 2021 року, оскільки така справа відсутня в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Крім того, суд не приймає і посилання представника відповідача на постанову ВС у справі №757/39906/15-ц від 09 грудня 2020 року, оскільки в Єдиному державному реєстрі судових рішень за № 757/39906/15-к наявна лише ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01 грудня 2015 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/54176852). 
Не приймає суд також посилання представника відповідача на постанову ВС у справі № 686/19271/19 від 24 червня 2021 року, оскільки в цій справі ВС зробив висновки, які стосувалися передачі грошових коштів готівкою на виконання умов договору купівлі-продажу майнових прав та стягнення збитків.
Позивачем на підтвердження здійснення перерахування кредитних коштів на користь відповідача було надано до позову копію платіжного доручення від 15 липня 20223 року (а.с.39, т.1). У вказаному платіжному дорученні зазначено призначення платежу – переказ коштів згідно договору №176363402 від 15 липня 2023 року, ОСОБА_1 , для зарахування на платіжну карту 5457-08XX-XXXX-7244. 
Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» станом на 15 липня 2023 року, тобто на день платежу було передбачено, що первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Таким чином відомості про авалювання банком не є вимогами до первинного документа, а з урахуванням того, що випискою від АТ КБ «Приватбанк» підтверджено зарахування коштів в сумі 6 400 гривен 00 копійок на рахунок відповідача, тому суд вважає, що отримання таких коштів є доведеним. 
Суд посилається на те, що отримання такого доказу шляхом витребування доказів судом не суперечить положенням та ЦПК України та положенням принципу змагальності, оскільки витребування було здійснено з урахуванням того, що позивач самостійно не зміг отримати такі докази (а.с.42-46, т.1). 
Стосовно посилань представника відповідача в частині того, що відповідач не був повідомлений про зміну кредитора у зв`язку з укладанням договорів факторингу, суд зазначає, що відповідно до положень ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Таким чином, не повідомлення відповідача про укладання договорів факторингу не може бути підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки не свідчить про скасування обов`язку повернути отримані кредитні кошти. В такому випадку ризик несуть лише фактори, які отримали право вимоги і цей ризик пов`язаний з можливим виконанням обов`язку щодо погашення заборгованості не на їх користь, а на користь клієнтів, тобто попередніх кредиторів. 
З огляду на вказане суд приходить до висновку, що відповідач не довів той факт, що він не укладав кредитний договір, оскільки цей факт було визнано його представником, не надав суду інший розрахунок заборгованості, ніж той що надав позивач, клопотання про призначення експертизи в частині перевірки вірності розрахунку заборгованості суду не подав, а факт отримання ним грошових коштів доведено належними та допустимими доказами. 
Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 
Згідно ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте, відповідач не надав суду доказів, які б спростували твердження позивача щодо невиконання ним умов договору, наявність заборгованості за цим договором, а також її розмір.
Таким чином, під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач, порушивши зобов`язання за умовами договору, має заборгованість перед ТОВ «Юніт Капітал» за кредитним договором на загальну суму 32 855 гривень 14 копійок, яка жодними належними та допустимими доказами не спростована відповідачем та його представником, а тому підлягає стягненню на користь позивача. 

Стосовно стягнення судових витрат на сплату судового збору та витрат на правову допомогу.
Відповідно до ч. 1 п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. 
Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, який він сплатив під час звернення з позовом до суду в розмірі 2 422 гривні 40 копійок у зв`язку з поданням позову через підсистему ЄСІТС «Електронний суд». 
Пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
У ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу надано Договір про надання правничої допомоги № 05/06/25-01 від 05 червня 2025 року (а.с.87-91 т.1), Додаткова угода № 25770746132 від 05 червня 2025 року до Договору про надання правничої допомоги, акт прийому-передачі наданих послуг від 25 червня 2025 року на суму 7000 гривень 00 копійок (а.с.90, т.1). 
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 7000 гривень 00 копійок.
Суд вважає, що представник відповідача не довів суду необхідність зменшення розміру таких витрат або необхідність відмовити в їх стягненні з урахуванням того, що справа не є складною. 
Суд погоджується з тим, що справа є малозначною, у зв`язку з чим розгляд справи відбувався в поряду спрощеного позовного провадження, однак лише цей факт не свідчить про те, що позивач не витратив кошти на оплату послуг адвоката, який здійснив підготовку до цієї справи. Суд вважає, що вказані в акті прийому-передачі наданих послуг від 25 червня 2025 року суми на складання позовної заяви – 5 000 гривень, вивчення матеріалів справи – 1000 гривень, на підготовку адвокатського запиту та клопотання до суду - по 500 гривень кожне, а всього 7 000 гривень 00 копійок є цілком співмірною сумою, яка підлягає стягненню з відповідача. 
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 77, 78, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,
У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 34, офіс 333, код в ЄДРЮОФОПГФ - 43541163) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості, – задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 34, офіс 333, код в ЄДРЮОФОПГФ - 43541163) суму заборгованості за Договором кредитної лінії № 176363402 від 15 липня 2023 року за тілом кредиту в розмірі 6 399 (шість тисяч триста дев`яносто дев`ять) гривень 20 копійок; заборгованість за процентами в розмірі 26 455 (двадцять шість тисяч чотириста п`ятдесят п`ять) гривень 94 копійки, а всього – 32 855 (тридцять дві тисячі вісімсот п`ятдесят п`ять) гривень 14 копійок. 

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 34, офіс 333, код в ЄДРЮОФОПГФ - 43541163) витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 34, офіс 333, код в ЄДРЮОФОПГФ - 43541163)  витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000 (сім тисяч) гривень 00 копійок. 

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної ска рги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складене 19 січня 2026 року. 

Суддя Н. О. Щербина