ЄУН: 336/10847/25
Провадження №: 2/336/801/2026 
26.01.26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 січня 2026 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Звєздової Н.С., за участі секретаря судового засідання Іванченко О.С.,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,- 

ВСТАНОВИЛА:
Представник позивача – Воротинська І.А., яка діє на підставі довіреності № 1017/20-25 від 31.03.2025, через підсистему (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд», звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідачки заборгованість з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.11.2021 по 31.12.2024 у розмірі 12 282,70 гривень, а також витрати зі сплати судового збору. 
Позов обґрунтовано тим, що відповідачка ОСОБА_1 зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 . 02.10.2021 на офіційному веб-сайті Концерну «Міські теплові мережі» опубліковано типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії. Відповідно до п. 1, 2, 4 Договору цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуг з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води індивідуальному споживачу. Даний договір є публічним договором, який набирає чинності через 30 днів з моменту розміщення на сайті, тому з 01.11.2021 між позивачем та відповідачкою укладено типовий індивідуальний договорі № 602513236, а відтак відповідачка ОСОБА_1 є споживачем послуг, які надає Концерн «МТМ» за вказаною адресою. Позивачем за період з 01.11.2021 по 31.12.2024 надано за вказаною адресою послуги з постачання теплової енергії на суму 12 282,70 гривень. Відповідачкою, вартість отриманих послуг не сплачувалася, у зв`язку з чим виникла відповідна заборгованість, яку Концерн «МТМ» просить стягнути з відповідачки разом з судовим збором у сумі 2 422,40 гривень.
У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 06.11.2025 справу передано в провадження судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Звєздової Н.С.
07.11.2025 на виконання вимог ст. 187 ЦПК України скеровано запити щодо встановлення зареєстрованого місця проживання відповідачки. 
Ухвалою суду від 20.11.2025 року справу прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.
05.12.2025 відповідачкою надано відзив на позов, в якому вона вказує, що в домоволодінні фізична особа ОСОБА_1 не проживає, її персональні данні, які є її інтелектуальною власністю були викрадені. Домоволодіння, яке знаходиться за означеною позивачем адресою є її власністю. Вимоги позивача не визнає з тих підстав, що вона не надавала жодного волевиявлення на укладання договору з позивачем, відсутність укладеного договору у відповідності до чинного законодавства позбавляє позивача на пред`явлення до неї будь-яких вимог. Також посилається на те, що вона не отримувала жодних документів на сплату за послуги надані позивачем, які б відповідали вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та пунктам 21 та 2.4 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліки». Вважає вимоги позивача не законними та такими, що не підлягають задоволенню. 
Від представника позивача надійшли письмові пояснення щодо обґрунтованості заявлених вимог та їх задоволення.
Від відповідачки надійшли заперечення щодо цих пояснень в яких вона наполягала на відмові у задоволенні вимог позивача. 
Дослідивши позовну заяву та письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 
Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
При вирішенні справи суд виходить з наступного. 
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, відповідачка ОСОБА_1 у відповідності до довідки про надання інформації Департаменту адміністративних послуг №06.4-06/02/29531 від 10.11.202 зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 16). 
Посилання відповідачки про крадіжку її персональних даних, які були внесені щодо її місця реєстрації за означеною адресою не знайшли свого підтвердження, відповідачкою не надано жодних належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 77,81 ЦПК України крадіжки її персональних даних, зокрема, звернення з відповідною заявою до правоохоронних органів, порушення кримінального провадження.
У відповідності до довідки щодо заборгованості за надані послуги, розрахунку заборгованості за означеною адресою на ім`я відповідачки відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .
Правовідносини між позивачем та Споживачами в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України, від 21.07.2005 року № 630 та від 21 серпня 2019 р., № 830, Положенням про Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 року, № 315 про затвердження «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг» та іншими нормативно-правовими актами України. Позивач по відношенню до Відповідача, як споживача послуг, являється виконавцем житлово-комунальних послуг, а саме з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, а також з постачання теплової енергії.
Згідно із частинами другими ст.ст. 21, 22 Закону «Про житлово-комунальні послуги» виконавець послуги з постачання гарячої води повинен забезпечити її постачання безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, температури та величини тиску.
Виконавчий комітет Запорізької міської ради рішенням від 29 січня 2009 року № 25 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг», починаючи з 1 січня 2009 року виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності м. Запоріжжя, з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначив Концерн «МТМ» у будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ».
Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Згідно Статуту Концерну «Міські теплові мережі», предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, її розподілення для обігріву житла і побутової потреби населення та на комунально-побутові потреби підприємств, організацій, установ і її збут, тобто Концерн «Міські теплові мережі» є виконавцем послуг з централізованого опалення та підігріву гарячої води. 
Система теплопостачання квартири відповідача є загальнобудинковою, від`єднання від централізованого опалення не проводилось, тому послуги відповідачам надавались постійно і в повному обсязі.
Тож, послуга з централізованого опалення надавалась боржнику в межах опалювального сезону. Отже, фактично відносини між сторонами з приводу надання послуг з центрального опалення тривають. 
Згідно з ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
З 1 травня 2019 року в повному обсязі введено в дію Закон України від 09.11.2017 № 2189-VШ «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон), яким Закон України від 24 червня 2004 року № 1875-ІV «Про житлово-комунальні послуги» визнано таким, що втратив чинність.
Предметом регулювання згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року №2189 (далі - Закон № 2189) є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.
Згідно зі ст.5 Закону №2189 до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Частина 2 ст.7 Закону №2189 визначає обов`язки індивідуального споживача, серед яких в т.ч.: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом (п. 1); оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п. 5); дотримуватися вимог житлового та містобудівного законодавства під час проведення ремонту чи реконструкції житла (іншого об`єкта нерухомого майна), не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг (п. 8).
Згідно ст.9 Законом №2189, дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Відповідно до статті 12 Закону №2189, надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Згідно розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2189 передбачено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.
Договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг.
Постановою КМУ №1022 від 08.09.2021 внесено зміни до Постанови Кабінету міністрів Про затвердження правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії № 830 від 21.08.2019, у тому числі, щодо публічних договорів приєднання.
Відповідно до ч.5. ст.13 Закону №2189, у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.
Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.
У разі укладення публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг виконавці комунальних послуг розміщують вимоги до якості відповідних послуг згідно із законодавством та іншу необхідну інформацію для кожного багатоквартирного будинку окремо на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на власному веб-сайті. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування таких вимог у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.
За змістом ст.634 ЦПК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному позивач). 
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Тобто, договір вважається укладеним між сторонами, а відповідачка є споживачем послуг з постачання теплової енергії. 
В цілях недопущення порушення конституційного права громадян (інших мешканців будинку) на забезпечення їх здоров`я (ст.3 Конституції України) та права на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї (ст.48 Конституції України), що включає право на житло, Концерн «МТМ» продовжує надавати за адресою: АДРЕСА_2 , послуги з постачання теплової енергії.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі колегії судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.11.2024 (справа №463/6799/18), обов`язок сплати за надані й спожиті послуги, випливає з ч.1 ст.11 ЦК України, відповідно до якої цивільній права та обов`язки випливають із дій, що передбачені актом цивільного законодавства. Відсутність між сторонам договору не можу слугувати підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг.
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.ст. 527,530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Згідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно з частиною першою статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, що передбачено частиною першою статті 612 ЦК України.
Щодо заперечень про ненадання позивачем документів на сплату за будь-які послуги первинних документів суд виходить з наступного. 
У відповідності до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019 Концерном «МТМ» формуються рахунки на оплату спожитої послуги та надаються споживачу на безоплатній основі щомісяця відповідно до ст. 8 ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».
За своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити на які потрібно перерахувати грошові кошти як оплату за надані послуги, тобто, носить інформативний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів ст. 212 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити товар (постанова Верховного Суду від 29.04.2020 у справі № 920/1343/21).
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необґрунтованість висновків відповідачки в цій частині.
Натомість, позивачем надано довідку щодо заборгованості за надані послуги та розрахунок заборгованості у відповідності до особового рахунку № НОМЕР_1 , позивач у період з 01.11.2021 по 31.12.2024 надав відповідачці послуги з централізованого опалення у приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 на загальну суму 18 348,47 гривень, за означений період відповідачкою частково погашено заборгованість за означений період на суму 6 065,77 гривень, тому сума заборгованості, яка підлягає стягненню становить 12 282,70 гривень (а.с. 6-7). 
Що стосується Національної комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, вона є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який утворюється Кабінетом Міністрів України у відповідності до ст. 1 ЗУ «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг». 
За ст. 1 Закону України «Про теплопостачання» тариф (ціна) на теплову енергію - грошовий вираз витрат на виробництво, транспортування, постачання одиниці теплової енергії (1 Гкал) з урахуванням рентабельності виробництва, інвестиційної та інших складових, що визначаються згідно із методиками, розробленими національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг.
У відповідності до п. 13 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затвердженого Указом Президента України від 10 вересня 2014 року № 715/2014, рішення, прийняті НКРЕКП, оформлюються постановами і розпорядженнями. Рішення НКРЕКП, які є нормативно-правовими актами, підлягають обов`язковій державній реєстрації в установленому законодавством порядку, за винятком рішень з питань установлення цін та тарифів (крім установлення цін та тарифів для населення) та рішень з питань функціонування оптового ринку електричної енергії.
Згідно з пп. 8, 15, 17 п. 4 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 № 228 Мін`юст відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, здійснює державну реєстрацію нормативно-правових актів, а також інших органів, акти яких відповідно до законодавства підлягають державній реєстрації; здійснює експертизу проектів нормативно-правових актів та нормативно-правових актів, що підлягають державній реєстрації, на відповідність положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського Суду з прав людини; забезпечує ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів, надання інформації з нього.
Відповідно до п. 1 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 № 731 державна реєстрація нормативно-правового акта полягає у проведенні правової експертизи на відповідність його Конституції та законодавству України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколам до неї, міжнародним договорам України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та acquis communautaire, антикорупційної експертизи, а також з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, прийнятті рішення про державну реєстрацію цього акта, присвоєнні йому реєстраційного номера та занесенні до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів.
Пунктом 2 даного Положення передбачено, що державній реєстрації підлягають нормативно-правові акти, що зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер.
Враховуючи, що не всі нормативно-правові акти НКРЕКП підлягають державній реєстрації, а відповідачкою не зазначено який саме акт вона вважає неконституційним, суд знаходить її доводи в цій частині не обґрунтованими. 
Враховуючи наведене, що свої зобов`язання з надання комунальних послуг з централізованого опалення позивач виконав в повному обсязі, що не було спростовано відповідачкою. Відповідачка, в свою чергу, порушили свої зобов`язання зі сплати заборгованості за надані послуги, у зв`язку з чим має заборгованість в сумі 21 445,51 гривень.
Відповідачкою не надано жодного належного та допустимого доказу, на підтвердження того, що вона протягом періоду нарахування заборгованості не отримувала послуги від позивача або те, що позивачем такі послуги не надавались. Матеріали справи також не містять доказів щодо того, що позивачем надавались послуги не належної якості, оскільки відповідачка, як власниця нерухомого майна не зверталась до позивача в претензійному порядку.
Окремо суд зауважує, що вартість послуги з надання теплової енергії у житлове приміщення, розраховується не з врахуванням кількості осіб, зареєстрованих у житлі, а на загальну площу житлового приміщення (опалювальну). 
Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається і не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Відповідачка свої зобов`язання не виконала, плату за спожиту теплову енергію в межах опалювального сезону не вносила, тому має заборгованість у розмірі 12 282,70 гривень.
З наведеного суд встановив, що відповідач, як споживач не позбавлений обов`язку утримувати майно, в тому числі оплачувати житлово-комунальні послуги, а тому позивач обґрунтовано звернувся до суду із позовом за захистом свого порушеного права.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому позов необхідно задовольнити повністю.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2 422,40 гривень. 
Керуючись ст. 10, 11, 60, 76-81, 141, 263-265, 268, 279-283 ЦПК України, суд –
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за період з 01.11.2021 по 31.12.2024 у розмірі 12 282,70 гривень, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422,40 гривень. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Реквізити учасників справи:.
Позивач: Концерн «Міські теплові мережі» ЄДРПОУ 32121458, місцезнаходження: м. Запоріжжя, вул. Героїв полку «Азов», буд. 137.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Суддя: Н.С. Звєздова