ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
Іменем України
21 січня 2026 року
м. Харків
справа №632/852/25
провадження № 22-ц/818/1419/26
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
Суддів Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,
розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Сікорської Ірини Станіславівни на рішення Златопільського міськрайонного суду Харківської області від 13 жовтня 2025 року, постановлене під головуванням судді Кочнєва О.В.,-
в с т а н о в и в :
У травні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №2039107408 від 14.07.2022 року у сумі 80503,89 грн, судових витрат.
Рішенням Златопільського міськрайонного суду Харківської області від 13 жовтня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користьТовариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт фінанс» заборгованість за кредитним договором №2039107408 від 14.07.2022 року, укладеним між акціонерним товариством «ОТП банк» та ОСОБА_1 , який припинив свою дію при зверненні позивача до суду 13.05.2025 року, у розмірі 80503,89 грн, який складається із 58108,12 грн – загальна сума боргу по тілу та 22385,77 грн – загальна сума боргу по відсоткам станом на 21.06.2024 року. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт фінанс» судові витрати у справі: в частині судового збору у розмірі 3028,00 грн та в частині судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.
Не погодившись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Сікорська Ірина Станіславівна подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в матеріалах справи відсутні докази підписання кредитного договору № 2039107408 відповідачем за допомогою простого електронного підпису. Наявна в матеріалах справи виписка не підтверджує факт видачі коштів, з неї не вбачається, що кредит видавався, відсутня інформація про суму кредиту, зарахування на рахунок та дату зарахування. З виписки тільки видно що з рахунку було двічі списано по 480,82 грн. в серпні 2022 року та 195,00 грн. в березні 2023 року. А тому, з урахуванням такого, розрахунок заборгованості, на який посилається суд в оскаржуваному рішенні та виписка, не є належними і достовірними доказами того факту, що відповідач дійсно отримав позику, і, відповідно, що договір позики є укладеним. Фактично рішення винесено за відсутності будь – яких доказів видачі кредиту. Крім того, суд першої інстанції порушив норми процесуального права, а саме приписи ст. 137 ЦПК України та безпідставно стягнув з відповідача витрат на правову допомогу у сумі 3000,00 грн. Вважає, що витрати на правову допомогу є неспівмірними зі складністю справи, часом, витраченим на виконання робіт, обсягом виконаних робіт та ціною позову. Категорія справи про стягнення заборгованості за кредитним спором є нескладною, позовна заява складається з 5 аркушів та є типовою. З урахуванням викладеного підстави для стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в сумі 3000,00 грн. відсутні.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що надані суду документи, на підтвердження позовних вимог відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки вони відповідають умовам укладеного між первинним кредитором та відповідачем кредитного договору, належним чином розраховані та підтверджені достатніми та належними доказами. Оскільки, суд під час розгляду справи, зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Крім того суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Тому дійшов висновку, що стягненню підлягають судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судовим розглядом встановлено, що 14.07.2022 року між відповідачем та первинним кредитором – Акціонерним Товариством «ОТП банк» було укладено кредитний договір №2039107408 на суму 58635,00 грн строком на п`ять років до 14.07.2027 року з метою рефінансування за кредитним договором №2038493474 від 20.12.2021 року зі сплатою процентів у розмірі 20% річних. 
Відповідач підписав вказаний договір простим електронним підписом – ОТП паролем № 120334.
З виписки по особовому рахунку відповідача убачається, що у період з 14.07.2022 року по 21.06.2024 року ОСОБА_1 було сплачено на погашення кредиту 675,82 грн (а.с.24).
З матеріалів справи убачається, що позивач набув право вимоги до відповідача на підставі договору факторингу №21/06/24 від 21.06.2024 року, укладеного із первинним кредитором (а.с.13-18). 
Із реєстру боржників №1 та акту приймання-передачі його між сторонам до вказаного договору позивач набув право вимоги до відповідача на суму 80503,89 грн, з яких 58108,12 грн – загальна сума боргу по тілу та 22385,77 грн – загальна сума боргу по відсоткам станом на 21.06.2024 року (а.с.19-21). 
Позивач сплатив первинному кредиту ціну продажу, визначену у договорі факторингу від 21.06.2024 року у повному обсязі за реєстр боржників №1 (а.с.22).
На підтвердження суми заборгованості позивач надав суду виписку по рахунку № НОМЕР_1 , за період 14.07.2022 року по 21.06.2024 року, у якій вказано зарахування коштів, витрати коштів, списання процентів. 
З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 21.06.2024 року за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 80 503,89 грн, яка складається із: 58 108,12 грн – заборгованість за тілом кредиту та 22 395,77 грн - заборгованість за відсотками за тілом кредиту.
В обґрунтування позовних вимог Товариством зазначено, що відповідач, отримавши кошти у первинного кредитора, вимога за якою була згодом придбана позивачем, належним чином свої зобов`язання не виконував, що є підставою для стягнення з нього отриманих кредитних коштів, що відповідає вимогам укладеного первинного кредитного договору та є відповідним способом захисту прав кредитора. Тому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №2039107408 від 14.07.2022 року, укладеним між відповідачем та акціонерним товариством «ОТП банк» в межах суми кредиту - суму заборгованості 80503,89 грн, з яких: 58108,12 грн – заборгованість за тілом кредиту та 22395,17 грн – заборгованість за відсотками. Розрахунок заборгованості здійснений станом на 21.06.2024 року, коли вимоги від первинного кредитора перейшли до позивача на підставі договору факторингу №21/06/24
Відповідно до частин 1 і 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
14.07.2022 року між відповідачем та первинним кредитором – Акціонерним Товариством «ОТП банк» було укладено кредитний договір №2039107408 на суму 58635,00 грн строком на п`ять років до 14.07.2027 року з метою рефінансування за кредитним договором №2038493474 від 20.12.2021 року зі сплатою процентів у розмірі 20% річних (а.с.8, зворотній бік – 12). Відповідач підписав вказаний договір простим електронним підписом.
Згідно до розрахунку позивача, у відповідача є наявною заборгованість, яка станом на 21.06.2024 року становить 80503,89 грн, з яких 58108,12 грн – загальна сума боргу по тілу та 22385,77 грн – загальна сума боргу по відсоткам.
21.06.2024 року між AT «ОТП Банк» та TOB «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за Кредитними договорами, у тому числі й до боржника ОСОБА_1 у розмірі 80503,89 грн, згідно виписки з додатку до договору факторингу №21/06/24 від 21.06.2024 року.
Таким чином, TOB «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло статусу кредитора за кредитним договором від 14.07.2022 року.
Банком в підтвердження боргу ОСОБА_1 надано розрахунок заборгованості та виписку по рахунку боржника, яка є первинним документом та підтверджує здійснені по банківському рахунку операції, однак не надано доказів того факту, що Банком було надано кошти ОСОБА_1 в розмірі 58 635,00 грн на Рефінансування(погашення заборгованості Позичальника перед Кредитором першої черги (АТ «ОТП Банк») за Кредитним договором першої черги ( Кредитний договір № 2038493474 від 20.12.2021 року), тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про доведеність позовних вимог.
Закон України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 року № 675-VIII визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Кредитний договір № 2039107408 від 14.07.2022 року був сформований та підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ОТП паролем 120334. Він направлений на його номер мобільного телефону. Крім того у оформленому позичальником кредитному договорі власноручно зазначено РНКПО.
Із п.1.1. кредитного договору вбачається, що Акціонерним товариством «ОТП банк» було надано кошти ОСОБА_1 в розмірі 58 635,00 грн на Рефінансування(погашення заборгованості Позичальника перед Кредитором першої черги (АТ «ОТП Банк») за Кредитним договором першої черги ( Кредитний договір № 2038493474 від 20.12.2021 року). 
Разом з тим доказів виконання кредитодавцем Акціонерним товариством «ОТП банк» своїх обов`язків по перерахуванню коштів на Рефінансування(погашення заборгованості Позичальника перед Кредитором першої черги (АТ «ОТП Банк») за Кредитним договором першої черги ( Кредитний договір № 2038493474 від 20.12.2021 року матеріали справи не містять.
У матеріалах справи відсутні докази переведення коштів Рефінансування(погашення заборгованості Позичальника перед Кредитором першої черги (АТ «ОТП Банк») за Кредитним договором першої черги ( Кредитний договір № 2038493474 від 20.12.2021 року.
Суд першої інстанції не врахував відсутності у справі доказів на підтвердження виконання зобов`язання первісного кредитора із перерахування грошових коштів на Рефінансування(погашення заборгованості Позичальника перед Кредитором першої черги (АТ «ОТП Банк») за Кредитним договором першої черги ( Кредитний договір № 2038493474 від 20.12.2021 року), унаслідок чого дійшов помилкового висновку про доведеність позовних вимог та наявність правових підстав для задоволення позову.
Оскільки надані позивачем до суду першої інстанції докази, не підтверджують факт виконання зобов`язання первісного кредитора із перерахування грошових коштів на Рефінансування(погашення заборгованості Позичальника перед Кредитором першої черги (АТ «ОТП Банк») за Кредитним договором першої черги ( Кредитний договір № 2038493474 від 20.12.2021 року), а суд першої інстанції визнав такий факт установленим, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції в силу ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.
Щодо стягнення витрат на правову допомогу, судова колегія зазначає наступне.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.
Оскільки апеляційним судом рішення суду першої інстанції скасовано та у задоволенні позовних вимог відмовлено, підстав для вирішення питання щодо судових витрат, судова колегія, не вбачає.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки під час звернення до суду із апеляційною скаргою ОСОБА_1 було сплачено судовий збір в розмірі 3 633,60 грн, то з Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія «Еліт Фінанс» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 633,60 грн.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Сікорської Ірини Станіславівни – задовольнити.
Рішення Златопільського міськрайонного суду Харківської області від 13 жовтня 2025 року – скасувати.
В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.
Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія «Еліт Фінанс» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3 633,60 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:       О.В. Маміна
Судді:  Ю.М. Мальований
Н.П. Пилипчук