КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2025 року місто Київ

справа № 755/20445/25
апеляційне провадження № 33/824/5965/2025

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Головачова Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Пальчика Максима Олексійовича на постанову судді Дніпровського районного суду міста Києва Метелешко О.В. від 18 листопада 2025 року, відносно  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в :

Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 18 листопада 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605 грн 60 коп.

Не погоджуючись з постановою судді районного суду, 27 листопада 2025 року захисник ОСОБА_1 - адвокат Пальчик М.О. звернувся із апеляційною скаргою, у якій просив скасувати постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 18 листопада 2025 року та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП; у разі відмови у скасуванні постанови та закритті провадження у справі змінити визначене стягнення та застосувати лише у виді штрафу.

Представник скаржника зазначає, що  ОСОБА_1  був незгодний з результатами огляду, однак в порушення вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, в закладі охорони здоров`я йому повторно провели огляд за допомогою спеціального приладу, замість лабораторного дослідження біологічного матеріалу, чим фактично порушено право скаржника на проведення належного та повного огляду.

Також суд безпідставно ототожнив скаржника з водієм, хоча для керування електроскутером посвідчення водія не вимагається, у зв`язку з чим  ОСОБА_1  не є водієм у розумінні закону та суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП. 

ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Пальчик М.О. в судове засідання не з`явились, разом з тим представник скаржника подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в інших судових засіданнях.

Суд вважає, що з метою дотримання розумних строків розгляду даної справи, клопотання не підлягає задоволенню. Крім того, про розгляд справи учасники повідомлялись завчасно, захисником ОСОБА_1 - адвокатом Пальчиком М.О. не надано доказів на підтвердження викладених у клопотанні обставин.

Перевіряючи підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 КУпАП, апеляційний суд встановив наступне.

5 жовтня 2025 року о 00 год. 50 хв. командиром роти № 3 батальйону № 2 полку № 2 УПП у місті Києві капітаном поліції Рябцевим М.В. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 473784 за частиною 1 статті 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 , зі змісту якого убачається, що 4 жовтня 2025 року о 23 год. 30 хв. в місті Києві, по вул. Сверстюка, 19, водій  ОСОБА_1 керував електроскутером Yadea G5 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд  ОСОБА_1 на стан сп`яніння проводився в установленому законом порядку, з його згоди в закладі охорони здоров`я КНП «КМНКЛ 10», чим порушив вимоги пункту 2.9а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена частиною 1 статті 130 КУпАП.

Суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність вини  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає такий висновок суду законним і обґрунтованим, з огляду на таке.

Відповідно до статті 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її відповідно до закону.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення (стаття 255 КУпАП). Орган (посадова особа), відповідно до статті 252 КУпАП, оцінює докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 473784, 4 жовтня 2025 року о 23 год. 30 хв. в місті Києві, по вул. Сверстюка, 19, водій ОСОБА_1 керував електроскутером Yadea G5 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння проводився в установленому законом порядку, з його згоди в закладі охорони здоров`я КНП «КМНКЛ 10».

Огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться поліцейським із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. Не можуть бути залучені як свідки працівники Національної поліції України або особи, щодо неупередженості яких є сумніви. (пункт 6 розділу II Інструкції про порядок виявлення у водіїв ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, далі - Інструкція).

Відповідно до пункту 7 розділу II Інструкції, встановлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться поліцейським із застосуванням спеціальних технічних засобів, показники яких перевищують 0,2% алкоголю в крові.

Пунктом 10 розділу ІІ Інструкції передбачено, що результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (далі - акт огляду). У випадку установлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду.

З матеріалів справи убачається, що працівниками поліції було проведено огляд водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння із використанням спеціальних технічних засобів, процес зафіксовано на бодікамери.

Згідно акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів у ОСОБА_1 були наявні ознаки: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці. За даними протоколу застосування спеціальних технічних засобів щодо ОСОБА_1 , тест, проведений за допомогою «Drager Alcotest 6820» приладом № ARJL-0314, показав 0,78 % проміле алкоголю в крові. ОСОБА_1 не погодився з результатами огляду на стан сп`яніння. Вказані обставини підтверджуються записами з бодікамер працівників поліції.

У зв`язку із незгодою ОСОБА_1 з результатами огляду, його було направлено до КНП «КМНКЛ 10», де він пройшов освідування за допомогою приладу алкотестр «Драгер», установлено цифровий показник, що становить 0,67 % проміле алкоголю в крові. За результатами огляду складено висновок від 5 жовтня 2025 року № 004997. Вказана обставина підтверджується записом з бодікамери, наявним в матеріалах справи.

У відповідності до пункту 2.9 (а) Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до змісту частини 1 статті 130 КУпАП відповідальність за вказаною статтею настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів.

Положеннями частини 2 статті 266 КУпАП визначено, що під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до пункту 3 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17 грудня 2008 року (далі - Порядок), огляд проводиться:
- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом;
- лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, оскільки останній керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння і це підтверджує тестування приладом «Drager Alcotest 6820» № ARJL-0314; висновком щодо результатів огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 5 жовтня 2025 року № 004997.

Зі змісту частини 3 статті 266 КУпАП убачається, що огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться в закладах охорони здоров`я у разі незгоди водія із результатами огляду, проведеного поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів.

Відповідно до пункту 12 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року, (далі - Інструкція) у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

З матеріалів справи убачається, що відносно  ОСОБА_1 було проведено огляд на стан сп`яніння, як на місці зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров`я, при цьому обидва результати є позитивними: 0,78 % проміле алкоголю в крові та 0,67 % проміле алкоголю в крові.

Наявні у справі докази жодних підстав для сумнівів у винуватості  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення не викликають.

Доводи апеляційної скарги про те, що в закладі охорони здоров`я для проведення дослідження мали використовуватися зразки біологічного середовища (слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук, кров) є необґрунтованими.

Пунктом 12 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції передбачено, що огляд у закладах охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством.

Метою цього огляду є встановлення наявності чи відсутності стану сп`яніння в обстежуваної особи.

Проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове (пункт 7 Розділу ІІ Інструкції).

Згідно з пунктом 9 Розділу ІІ Інструкції використання в закладах охорони здоров`я для проведення лабораторних досліджень вимірювальної техніки та обладнання, дозволених МОЗ, підтверджується сертифікатом відповідності та свідоцтвом про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Таким чином, скаржник помилково ототожнює порядок проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння та алкогольного (огляд на стан алкогольного сп`яніння можливий і в медичному закладі за допомогою спеціальних технічних засобів). 

Посилання скаржника на те, що на ОСОБА_1 не поширюються обов`язки водія, встановлені Правилами дорожнього руху України, а відтак він не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, з мотивів того, що для керування електроскутером не вимагається наявність відповідних документів, апеляційний суд відхиляє з таких підстав.

Законом України «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів» передбачено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають при використанні транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та створенні/використанні інфраструктури для них (стаття 2).

У статті 1 згаданого Закону, серед інших понять визначено, що 1) легкий персональний електричний транспортний засіб - колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) із потужністю у діапазоні до 1 000 Вт, системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, з одним, двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість у діапазоні до 25 кілометрів на годину; 2) низькошвидкісний легкий електричний транспортний засіб - колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома), системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, із двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість, що є меншою або дорівнює 50 кілометрів на годину та більшою за 10 кілометрів на годину, та споряджену масу не більше ніж 600 кілограмів.

Отже, даним нормативно-правовим актом визначено, що легкі електричні транспортні засоби є транспортними засобами і вони поділяються на дві категорії:

1) легкий персональний електричний транспортний засіб: має від одного колеса, електродвигун потужністю до 1 000 Вт і розвиває максимальну швидкість до 25 км/год. (до цієї категорії підпадають всі прокатні самокати);

2) низькошвидкісний легкий електричний транспортний засіб: має від двох коліс та може їхати зі швидкістю 10-50 км/год. (пристрої, які їдуть зі швидкістю понад 50 км/год не підпадають в ці категорії й розглядатимуться як мотоцикли).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» електричний колісний транспортний засіб - це дво і більше колісний транспортний засіб, оснащений виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) та системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка має технічні можливості заряджатися від зовнішнього джерела електричної енергії.

Поняття «транспортний засіб», яке визначене у пункті 1.10 ПДР України, не суперечить поняттям, визначеним у Законі України «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів».

Згідно із пунктом 1.10 ПДР України: «транспортний засіб» - це пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів; «механічний транспортний засіб» - транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Останній термін поширюється на трактори, самохідні машини та механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.

При цьому, норма статті 130 КУпАП не розділяє транспортні засоби на механічні, немеханічні, електричні чи будь-які інші.

Зокрема, чинне законодавство не містить вказівки на те, що пристрій визнається транспортним засобом лише в разі присвоєння пристрою номерного знаку чи за наявності посвідчення водія в особи, яка ним керує.

Суб`єктом вказаного правопорушення є, зокрема, особа, яка керує транспортним засобом у стані сп`яніння. При цьому, вказана норма закону передбачає відповідальність осіб, які керують всіма транспортними засобами, а не лише механічними транспортними засобами та не розділяє транспортні засоби на механічні, електричні чи будь-які інші.

Отже, апеляційний суд доходить висновку, що рухомий засіб, яким керував ОСОБА_1 , має всі ознаки транспортного засобу з електродвигуном, а тому скаржник у даному випадку, підлягає притягненню до відповідальності за керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за що відповідальність передбачена частиною 1 статті 130 КУпАП.

Апеляційний суд також відхиляє посилання захисника ОСОБА_1 - адвоката Пальчика М.О. на те, що суд в даній справі може призначити основне стягнення більш м`яке, ніж встановлено КУпАП. 

Відповідно до положень статті 130 КУпАП суд накладає санкцію, передбачену вказаною нормою, та не в праві призначити менше чи більше покарання.

Так, відповідно до положень статті 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Статтею 33 КУпАП передбачено, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Санкція частини 1 статті 130 КУпАП передбачає безальтернативне адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

При цьому, накладене на ОСОБА_1 стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами є невід`ємною частиною стягнення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, а загальні засади призначення адміністративного стягнення, визначені частиною 1 статті 33 КУпАП не наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, оскільки передбачено накладення стягнення у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

Отже, у даній справі, з огляду на встановлену законодавством безальтернативну санкцію, передбачену частиною 1 статті 130 КУпАП, реалізація відповідних повноважень за своєю правовою природою не є дискреційною, оскільки не потребує врахування та оцінки характеру вчиненого адміністративного правопорушення, особи правопорушника, ступеня його вини, майнового стану, а також обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що керування транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням. Водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху: водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.

У зв`язку з цим, санкція даної норми Закону з кожним роком постійно суттєво посилюється і на даний час є безальтернативною та суворою.

З огляду на положення статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, наведені доводи захисника ОСОБА_1 - адвоката Пальчика М.О. в апеляційній скарзі про призначення йому стягнення без позбавлення права керування транспортним засобом не відповідають вимогам Закону.

Інші доводи апеляційної скарги, оцінюються апеляційним судом критично, та не можуть свідчити про порушення норм КУпАП при прийнятті постанови суддею Дніпровського районного суду міста Києва.

З огляду на викладене, апеляційний суд доходить висновку, що обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, районним судом досліджені повно та об`єктивно, постанова судді районного суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 КУпАП є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування не встановлені.

Таким чином, апеляційна скарга захисника ОСОБА_1 - адвоката Пальчика М.О. підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Пальчика Максима Олексійовича залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 18 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Я.В. Головачов