Справа № 337/2694/25
Номер провадження 2/337/60/2026

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 січня 2026 року	м. Запоріжжя	

Хортицький районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Бредуна Д.С., при секретарі Сакоян О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк», Хортицького відділу державної виконавчої служби у м.Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про зняття арешту з нерухомого майна, – 

ВСТАНОВИВ:

04 червня 2025 року позивачка ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Мормуль П.В. за допомогою системи «Електронний суд» звернулася до суду з позовом в якому просить суд зняти арешт з нерухомого майна, а саме:
– накладений згідно постанови ВП№18133695 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 09.02.2010 державним виконавцем Хортицьким ВДВС ЗМУЮ Ножновою Я.О. з всього нерухомого майна, що належить ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), в тому числі з квартири за адресою: АДРЕСА_2 та скасувати обтяження №3712822;
– накладений згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АМ №097775 від 24.11.2009 державним виконавцем Хортицьким ВДВС ЗМУЮ Ножновою Я.О. із квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) та скасувати обтяження №9276425.
В обґрунтування позову вказано, що позивачці ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_3 . Співвласниками квартири є: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , який був батьком позивачки, помер. Вона звернулася до нотаріуса з метою прийняття спадщини, однак їй було повідомлено, що на зазначену квартиру накладено арешт. 
Позивачка звернулася до Хортицького ВДВС у м.Запоріжжі Південного МУ МЮ (м. Одеса) та Лівобережного ВДВС у м. Запоріжжі Південного МУ МЮ (м.Одеса) із заявами про зняття обтяжень і заборон з належного їй нерухомого майна. Було встановлено два наявні обтяження: №3712822 (спеціальний розділ), а саме арешт нерухомого майна, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження все нерухоме майно боржника від 09.02.2010 року Хортицького ВДВС у м.Запоріжжі Південного МУ МЮ (м.Одеса) у виконавчому провадження №18133695, стягувачем за яким є АТ КБ «Приват Банк»; №9276425, а саме арешт нерухомого майна, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АМ №097775 від 24.11.2009, на частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить позивачці ОСОБА_1 . Стягувача ідентифікувати неможливо, оскільки при реєстрації не було вказано номер виконавчого документа та/або номер виконавчого провадження.
ОСОБА_1 наполягає, що у неї відсутні будь-які невиконані зобов`язання, що підтверджується довідками про відсутність заборгованості перед АТ КБ «Приват Банк». 
Існування арешту порушує її право володіння нерухомим майном, а також перешкоджає оформленню спадщини. 
Ухвалою судді від 10 червня 2025 року позов прийнято до розгляду, відкрите загальне позовне провадження, призначене підготовче засідання.
13 червня 2025 року представник відповідача АТ КБ «Приват Банк» Іванченко В.С. за допомогою системи «Електронний суд» подала відзив, в якому просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вказала, шо не вважає АТ КБ «ПриватБанк» належним відповідачем по справі, оскільки, як на момент подачі позову так і на теперішній час, обставин які би свідчили про порушення прав позивачки з боку АТ КБ «ПриватБанк» судом не встановлені. У АТ КБ «ПриватБанк» відсутня об`єктивна можливість звільнити майно ОСОБА_1 з-під арешту, а право позивачки на це майно банком не оспорюється. Заборгованості перед банком, станом на 11.06.2025 року, ОСОБА_1 не має. Вважає, що у цьому випадку, ОСОБА_1 повинна добровільно виконати рішення суду, в рамках якого накладено арешт, надати підтвердження державному виконавцю, оскільки зняття арешту в даних правовідносинах є його прерогативою, а в разі наявності труднощів, звернутись із скаргою на дії та/або бездіяльність державного виконавця. 
26 червня 2025 року представник відповідача Хортицького ВДВС у м.Запоріжжі Південного МУ МЮ (м.Одеса) Васін П.В. за допомогою системи «Електронний суд» подав відзив на позов, в якому також просив відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог. Зазначив, що дійсно Хортицьким ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області було накладено обтяження на майно позивачки: 1) виконавче провадження № 18133695 з примусового виконання судового наказу №2н-2347 виданого 30.10.2008 року Хортицьким районним судом м.Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_7 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» суми боргу у розмірі 4577,74 гривень; 2) виконавче провадження №13134020 з примусового виконання судового наказу №2н-2347 виданого 30.10.2008 року Хортицьким районним судом м.Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_7 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» суми боргу у розмірі 4577,74 гривень. Зазначені виконавчі провадження було закінчено на підставі п.10 ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження» №606-ХІV від 21 квітня 1999 року (який діяв на час виникнення спірних правовідносин), у зв`язку з направленням виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби. Отже, підстав для зняття вищевказаних арештів на момент закінчення виконавчих проваджень не вбачалося. Також вважає орган державної виконавчої служби неналежним відповідачем у справі, оскільки може приймати участь лише як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. 
22 серпня 2025 року позивачка ОСОБА_1 за допомогою системи «Електронний суд» подала додаткові пояснення у справі, в яких просила врахувати окрему думку суддів ВП ВС від 14 травня 2025 року у справі ЄУН №14-137цс24.
15 жовтня 2025 року представник відповідача АТ КБ «Приват Банк» Іванченко В.С. подала клопотання про розгляд справи за відсутністю представника Відповідача, на підставі наявних в справі матеріалів.
Ухвалою суду від 30 жовтня 2025 року підготовче провадження закрите, справа призначена до розгляду по суті. 
12 січня 2026 року позивачка  ОСОБА_1 подала заяву про задоволення позову та розгляд справи без її присутності. 
Представник відповідача Хортицького ВДВС у м.Запоріжжі Південного МУ МЮ (м.Одеса) в судове засідання повторно не з`явився, що з урахуванням поданої ним заяви по суті справи, не перешкоджає судовому розгляду.
Таким чином суд вважає за необхідне вирішити спір за відсутності сторін, на підставі наявних матеріалів справи, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. 
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. 
Згідно ч.ч.1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. 
Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України). 
Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_3 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (згідно свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 від 09 січня 2009 року з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №22112961 від 10.03.2009 року).
26 серпня 2011 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_8 і ОСОБА_9 (актовий запис №413, свідоцтво серії НОМЕР_3 ).
Як вказує позивачка ОСОБА_2 , при вирішенні питання про оформлення спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , було встановлено, що на що квартиру АДРЕСА_3 накладено арешт.
Так, згідно відповіді Хортицького відділу державної виконавчої служби у м.Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 24 липня 2024 року №100755/29.25-41 за Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, наявні наступні обтяження:
– Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №18133695 від 09.02.2010 року, видана Хортицьким ВДВС ЗМУЮ в особі державного виконавця Ножнової Я.О. (номер запису обтяження 3712822) на підставі судового наказу №2н-2347 від 30.10.2008 року, виданого Хортицьким районним судом м.Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_10 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» суму боргу у розмірі 4577,74 гривень. Зазначене виконавче провадження 01.06.2010 закінчено на підставі п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», матеріали виконавчого провадження направлено для виконання до Орджонікідзевського (Вознесенівського) ВДВС ЗМУЮ за належністю у зв`язку із працевлаштуванням боржника у ПАТ «Укрграфіт»;
– Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АМ №097775 від 24.11.2009 року, видана Хортицьким ВДВС ЗМУЮ в особі державного виконавця Ножнової Я.О. (реєстраційний номер обтяження 9276425), яку для виконання в електронному форматі направлено до Запорізької філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (ДП «НАІС»), як до реєстратора з метою накладення арешту на нерухоме майно боржника. Вказаний арешт неможливо ідентифікувати, оскільки при реєстрації зазначеного обтяження не зазначено номер виконавчого документа та/або номер виконавчого провадження, що унеможливлює його ідентифікацію (копія відповіді додається до позову, оригінал є в наявності у позивача).
Виконавче провадження № 18133695 і виконавче провадження № 13134020 відкриті щодо примусового стягнення з ОСОБА_11 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» суми боргу у розмірі 4577,74 гривень. Обидва виконавчих провадження на подальшому примусовому виконанні у жодному ВДВС не перебувають, та мають статус «закінчено» (ВП №18133695) і «завершено» (ВП №13134020). 
Строк зберігання виконавчих проваджень сплив, і вони були знищенні.
Як вбачається з довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 11 червня 2025 року, станом на 11 червня 2025 року ОСОБА_1 не має будь-якої заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк». 
Щодо встановлених обставин. слід зазначити таке.
Умови і порядок виконання судових рішень, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх в добровільному порядку, на час видачі вищевказаних виконавчих листів, пред`явлення їх до виконання та накладення арешту на майно боржника були врегульовані Законом №606-XIV, який втратив чинність 05 жовтня 2016 року.
Відповідно до частини першої статті 52 Закону № 606-XIV звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.
Аналогічна за змістом норма закріплена у частині першій статті 48 Закону №1404-VIII, який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року.
Отже, арешт є початковою стадією виконавчого провадження щодо звернення стягнення на майно боржника.
Згідно із частиною 1 статті 55 Закону №606-XIV (у редакції, чинній на момент накладення арешту на майно боржника) арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.
Схожі за змістом приписи містяться у статті 56 Закону №1404-VIII.
Виконавче провадження як сукупність дій, спрямованих на примусове виконання рішень, передбачає застосування арешту майна боржника як засобу, що обмежує можливість відчуження майна боржником із метою його подальшої реалізації у спосіб, передбачений законом.
Отже, правовою метою накладення державним (приватним) виконавцем арешту на майно боржника є забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.
Термін «завершення виконавчого провадження» застосовувався у нормі статті 30 Закону №606-XIV як узагальнююче поняття процесуальної стадії виконавчого провадження.
Відповідно до частини першої статті 25 Закону № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження – згідно з статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу – згідно з статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, – згідно з статтею 48 цього Закону.
У Законі №1404-VIII (чинний на цей час) відсутня норма, аналогічна нормі частини першої статті 25 Закону № 606-XIV. Закон № 1404-VIII не містить такого поняття, як «завершення виконавчого провадження», водночас окремо врегульовує виконавчі дії щодо закінчення виконавчого провадження у статті 39 та щодо повернення виконавчого документа стягувачу в статті 37.
Згідно частини 1 статті 37 Закону №606-XIV (в ред. від 16.02.2010 року) виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) передачі виконавчого документа ліквідаційній комісії у разі ліквідації боржника - юридичної особи або арбітражному керуючому у разі визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 76 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконане, відповідно до пункту 8 частини першої цієї статті, під час виконання рішення Європейського суду з прав людини.
Підстави для закінчення виконавчого провадження на момент розгляду цієї справи визначені у частині першій статті 39 Закону №1404-VIII.
Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного (приватного) виконавця не проводяться (висновки у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27 березня 2020 року у справі № 817/928/17, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі № 569/6234/22).
Суд зазначає, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчого документа стягувачу є формами завершення виконавчого провадження, проте вони мають різні правові підстави та відповідно різні правові наслідки.
Закінчення виконавчого провадження є стадією виконавчого провадження і передбачає завершення вчинення виконавчих дій щодо примусового виконання рішення в межах відповідного виконавчого провадження. Зміст правових підстав для закінчення виконавчого провадження, визначених частиною першою статті 37 Закону № 606-XIV (частиною першою статті 39 Закону № 1404-VIII), свідчить про об`єктивну неможливість виконати відповідне рішення у примусовому порядку. На відміну від обставин, що зумовлюють повернення виконавчого документа стягувачу, обставини, які є підставою для закінчення виконавчого провадження, не перестануть існувати в майбутньому.
З наведеного слідує і формування наслідків закінченого виконавчого провадження, зокрема, виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочато знову, крім випадків передбачених законом (частина 1 статті 40 Закону № 1404-VIII).
Наслідки завершення виконавчого провадження визначені частиною першою статті 38 Закону № 606-XIV. Так, уразі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.
Схожі за змістом норми містяться у частинах першій, другій статті 40 Закону № 1404-VIII.
Аналіз наведених норм права свідчить про те, що законодавець чітко передбачив два випадки, коли державний (приватний) виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника, та зазначити про це у відповідній постанові, а саме:
– у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій);
– у разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.
Законодавством не передбачено обов`язку державного (приватного) виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, оскільки таке направлення не свідчить про закінчення виконавчого провадження й у такому випадку виконавчі дії повинні бути продовжені.
Оскільки частиною першою статті 38 Закону № 606-XIV (в ред. від 16.02.2010 року) не визначалось обов`язку державного виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, то відсутні підстави стверджувати, що в даному випадку допущені порушення державним виконавцем, та спір необхідно вирішити шляхом подання скарги на дії/бездіяльність державного виконавця. 
Також є неспростованим факт, що матеріали виконавчих проваджень, за яким застосовано обтяження до майна позивачки ОСОБА_1 , на надійшли до будь якого іншого органу державної виконавчої служби, і після закінчення виконавчого провадження Хортицьким ВДВС м.Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області, не перебували у стадії виконання.
Однак із матеріалів справи вбачається, що заборгованість, на підставі якої було відкрито виконавчі провадження, на даний час відсутня, що підтверджується відповідною довідкою АТ КБ «ПриватБанк» від 11 червня 2025 року і підкреслюється у відзиві його представника.
Відомості про перебування будь-яких виконавчих документів на виконанні у відділі державної виконавчої служби відсутні, а матеріали відповідних виконавчих проваджень знищені у зв`язку із закінченням строків їх зберігання.
Отже, станом на час розгляду справи відсутні будь-які правові підстави для подальшого існування арешту на спірне нерухоме майно. Накладення арешту на майно та встановлення заборони на його відчуження фактично позбавляє позивачку можливості повноцінно користуватися та розпоряджатися належним їй майном, а також унеможливлює оформлення спадкових прав після смерті матері.
Збереження протягом тривалого часу нескасованого арешту за відсутності виконавчого провадження є безпідставним та таким, що порушує право позивачки на мирне володіння майном, гарантоване статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положеннями глави 23 розділу І Цивільного кодексу України.
Подібні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 07.07.2021 року (справа №№2-356/12), зокрема, що кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15,16 ЦК України) Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним ( справа №161/14034/20 від 03.11.2021, справа №645/6694/15 від 22.12.2021, справа №463/5896/14-ц від 10.04.2019).
Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 07.07.2021 у справі №2-356/12 (провадження №61-5972св19), від 03.11.2021 у справі №161/14034/20 (провадження №61-1980св21), від 22.12.2021 у справі №645/6694/15-ц (провадження №61-18160св19), від 26.01.2022 у справі №127/1541/14-ц (провадження №61-2829св21), від 18.01.2023 у справі №127/1547/14-ц (провадження №61-12997св21), від 09.01.2023 у справі №2-3600/09 (провадження №61-12406св21), від 28.08.2024 у справі №947/36027/21 (провадження № 61-12849св23), наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.
Згідно з ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
З урахуванням викладеного, беручи до уваги відсутність правових підстав для подальшого збереження арештів на вищевказану квартиру, статус виконавчих проваджень, які було закінчено для направлення виконавчих документів за належністю іншому органу державної виконавчої служби (тобто без невідповідності дій виконавця вимогам законодавця), однак які після такої процесуальної ділі перестали фізично існувати, та не були отримані жодним іншим ВДВС, а також, оскільки не було встановлені підстави для скасування арешту, визначені ч.4 ст. 59 Закону № 1404-VIII, суд, керуючись частиною 5 статті 59 Закону № 1404-VIII, з метою недопущення порушення майнових прав позивачки, вважає за необхідне скасувати арешти та заборони відчуження зазначеного нерухомого майна.
Питання про відшкодування судових витрат у справі не порушено, а тому судом не вирішується.
Керуючись ст.ст. 89, 133, 141, 229, 247, 263, 264, 280, 354 ЦПК України, суд –

У Х В А Л И В :

Задовольнити повністю позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» (ЄДРПОУ 14360570, адреса 01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1Д), Хортицького відділу державної виконавчої служби у м.Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (ЄДРПОУ 35037233, адреса 69076, м.Запоріжжя, вул.Василя Сергієнка, буд.48а) про зняття арешту з нерухомого майна.
Зняти арешт з нерухомого майна, а саме:
– накладений згідно постанови ВП №18133695 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 09 лютого 2010 року державним виконавцем Хортицьким ВДВС ЗМУЮ Ножновою Я.О. з всього нерухомого майна, що належить ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), в тому числі з квартири за адресою: АДРЕСА_2 та скасувати обтяження №3712822;
– накладений згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АМ №097775 від 24 листопада 2009 року державним виконавцем Хортицьким ВДВС ЗМУЮ Ножновою Я.О. із квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) та скасувати обтяження №9276425. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Д.С. Бредун