Справа № 159/58/26
Провадження № 2/159/940/26

КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 лютого 2026 року м. Ковель 

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого судді – Чалого А.В.,
за участі секретаря судових засідань Конашук М.А.,
представниці відповідача Кузьменюк-Волошиної Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини,
ВСТАНОВИВ:

У січні 2026 року позивачка звернулася до Ковельського міськрайонного суду Волинської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 всіх видів доходу до досягнення дитиною повноліття, та стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 8000, 00 гривень, щомісячно до досягнення дитиною трьохрічного віку.
В обґрунтування своїх вимог зазначила, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 20 грудня 2025 сторони проживають окремо, їх спільний син проживає з позивачкою та знаходиться на повному її утриманні. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання сина не надає, хоча й має таку можливість, оскільки на даний час є військовослужбовцем та має сталий щомісячний дохід. Крім того, оскільки дитина проживає з позивачкою, вона не має змоги працювати, а тому просить суд стягнути з відповідача аліменти на її утримання.
Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13.01.2026 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження.
26.01.2026 до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач зазначив, що він цікавиться життям своєї дитини. Підтвердив факт проживання спільного сина з матір`ю. Зазначив, що позивачка має змогу піти працювати, оскільки під час спільного проживання з відповідачем працювала продавцем в магазині. Вважає вимогу позивачки про стягнення аліментів передчасною та емоційною. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки розмір аліментів, які позивачка просить стягнути з відповідача є необґрунтованим. Просить відмовити у стягненні витрат на правову допомогу.
30.01.2026 судове засідання відкладено для ухвалення та проголошення судового рішення.
Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, звернулися до суду з заявою про розгляд справи у їх відсутності.
Відповідач до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
В судовому засіданні представниця відповідача позовні вимоги не визнала, заперечила проти їх задоволення з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.
Суд, заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14.09.2018 ( свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 14.09.2018).
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 04.10.2023).
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до частини 1 статті 51 Конституції України, статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Згідно зі статтею 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Стаття 183 СК України передбачає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину визначається Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік та є встановленою Законом гарантією для забезпечення інтересів дитини.
Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, виходячи з принципу розумності та справедливості, зважаючи на матеріальний стан відповідача, приймаючи до уваги положення статті 182 та статті 183 СК України, задля забезпечення інтересів дитини, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дружини, суд дійшов наступного висновку.
За положеннями ч. 2 ст. 75 СК України Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.
Згідно із ч. 3 ст. 75 СК України непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.
Частину четверту статті 75 СК України визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 1-р/2024 від 29.10.2024 – «Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом».
Згідно зі статтею 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. 
Однією із умов закону стосовно надання права на утримання дружини є змога чоловіка таку матеріальну допомогу надавати.
Постановою Верховного Суду України від 28.02.2018 року у справі №130/2233/15-ц зазначено, що тягар доказування можливості платника надавати матеріальну допомогу покладається на позивача.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Позивачкою не надано суду жодних доказів, які підтверджували б, що відповідач офіційно працевлаштований або отримує будь-який дохід, таким чином не доведена та обставина, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу. Крім того, позивачкою не надано суду доказів на підтвердження факту, що дитина постійно проживає разом з нею. Також позивачка не зазначила про неможливість надати такі докази самостійно та не просила суд витребувати такі докази.
На підставі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, досліджених доказів, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні даної частини позовних вимог за недоведеністю.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах сплати платежу за один місяць.
Статтею 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позов пред`явлено до суду 05.01.2026.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із наступного.
На підставі частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Враховуючи, що відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів позивач звільняється від сплати судового збору в дохід держави, то відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір за позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини у розмірі 1331,20 підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 в дохід держави.
Відповідно до пункту 3 статті 141ЦПК України, у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачка просить суд стягнути з відповідача витрати понесені нею на правову допомогу в розмірі 1000, 00 гривень. Зважаючи, що позовні вимоги задоволено частково, то з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 500, 00 гривень понесених витрат. 
Керуючись ст.ст.12, 13, 80, 81, 84, 89, 141, 263-268, 354, 355 ЦПК України, 24, 56, 105, 110, 112, 113, 115, 180, 181, 182, 183 Сімейного Кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.01.2026 і до досягнення дитиною повноліття.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Відповідно до статті 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у межах сплати платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривня 20 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правову допомогу в розмірі 500 (п`ятсот) гривень 00 копійок.
Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .
Представниця позивачки: Демчук Ніна Володимирівна, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №115 від 23.06.1994.
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 .
Представниця відповідача: Кузьменюк-Волошина Наталія Михайлівна, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №1145 від 29.05.2020.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Повний текст рішення складено 10.02.2026.

Головуючий:	А. В. ЧАЛИЙ