ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

05 лютого 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/10341/24	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 06 листопада 2025 року (суддя 1-ї інстанції Татаринов Д.В.) в адміністративній справі №280/10341/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
24.10.2025 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла заява представника позивача про зміну способу виконання судового рішення по справі №280/10341/24, у якій останній просив суд:
- змінити спосіб виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07.01.2025 у справі №280/10341/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії із зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року з встановленням базового місяця - січень 2008 року та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року, із урахуванням вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №107, на стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 заборгованість зі сплати індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року та індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року у розмірі 227 249,98 грн.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 06 листопада 2025 року у задоволенні заяви відмовлено.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, представником позивача подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу від 06.11.2025 та задовольнити подану ним заяву про зміну способу і порядку виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду 07.01.2025 у справі №280/10341/24.
В апеляційній скарзі зазначає, що у відповідності до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію. Вказує, що судом першої інстанції було порушено вказану норму, оскільки саме постановою Верховного суду від 28.10.2025 у справі № 380/7706/22 зазначено, що посилання на постанову Верховного Суду від 30.07.2019 (справа № 281/1618/14-а 82 є нерелевантним та такими, що не може бути застосовано до спірних правовідносин, оскільки такі висновки стосувалися застосування положень статті 378 КАС України в редакції, чинній до 19.12.2024. З огляду на вищезазначене, вважає, що судом було повністю проігноровано прямо передбачену ч. 3 ст. 378 КАС України можливість зміни способу виконання судового рішення у даній справі на стягнення з відповідача суми заборгованість зі сплати індексації грошового забезпечення позивача у розмірі227249,98 грн.
Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 07.01.2025, яке набрало законної сили 30.01.2025 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, зокрема:
- визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року з встановленням базового місяця - січень 2008 року;
- визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не врахування вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року;
- зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року з встановленням базового місяця - січень 2008 року;
- зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року, із урахуванням вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078;
- у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
21.02.2025 позивачу видано виконавчі листи по справі.
Із листа ІНФОРМАЦІЯ_3 від 12.02.2025 № 91/ф позивачу стало відомо, що на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07 січня 2025 року, яке набрало законної сили 30 січня 2025 року, йому нараховано кошти у сумі 227 249,98 грн., однак виплату коштів не здійснено у зв`язку із ненадходженням відповідного фінансування. Виплата нарахованих коштів буде здійснена після надходження коштів на рахунок ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Позивачем пред`явлено виконавчі листи до виконання до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного МУМЮ (м. Одеса) (надалі ВПВР УЗПВР у Запорізькій області Південного МУМЮ (м. Одеса)), внаслідок чого органами державної виконавчої служби відкрито два виконавчі провадження № 78679569 від 23 липня 2025 року та № 78679644 від 23 липня 2025 року про стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 належні виплати встановлені згідно рішення суду у справі №280/10341/24.
Листом ВПВР УЗПВР у Запорізькій області Південного МУМЮ (м. Одеса) з питань виконання рішення суду від 27.08.2025 позивача повідомлено про те, що на примусовому виконанні у ВПВР перебувають такі виконавчі провадження: №78679644 яке відкрито 23 липня 2025 року з примусового виконання виконавчого листа №280/10341/24, виданого Запорізьким окружним адміністративним судом 21 лютого 2025 року, про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити Позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року з встановленням базового місяця - січень 2008 року. №78679569, яке відкрито 23 липня 2025 року з примусового виконання виконавчого листа №280/10341/24, виданого Запорізьким окружним адміністративним судом 21 лютого 2025 року, про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснити перерахунок та виплату позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року, із урахуванням вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078.
Станом на момент звернення заявника із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення суду у справі №280/10341/24 рішення суду в частині виплати ОСОБА_1 коштів залишається не виконаним.
Відмовляючи у задоволенні заяви про зміну способу та порядку виконання судового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що в контексті спірних правовідносин обставини, якими обґрунтовувалася необхідність зміни способу і порядку виконання судового рішення, не можуть бути підставами для такої зміни, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не може бути змінений на стадії виконання судового рішення і поза межами судового розгляду позову по суті.
Переглядаючи судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів суду апеляційної інстанції зазначає наступне.
Згідно із ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно із ч. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Відповідно до частини 3 статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.
Порядок виконання рішень судів про стягнення коштів з державних органів регулюється Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011р. № 845.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Приписами статті 7 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», встановлено, що виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.
У разі якщо рішення суду, зазначені в частині першій цієї статті, не виконано протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, державний виконавець зобов`язаний звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення.
Порядок та підстави зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення в адміністративному судочинстві врегульовані ст. 378 КАС України.
Частинами 1, 3 статті 378 КАС України встановлено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.
Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.
З аналізу абзацу 2 частини 3 статті 378 КАС України вбачається вичерпний перелік обставин для зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення, а саме: 
- у справах щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат;
- соціальних виплат непрацездатним громадянам; 
- виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням;
- виплат та пільг дітям війни;
- інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням.
Водночас, предметом спору у цій справі було встановлення права позивача на отримання індексації грошового забезпечення під час проходження ним військової служби, що не підпадає під перелік вищенаведених обставин.
В свою чергу, у інших випадках норма статті 378 КАС України лише встановлює критерії для зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення, надаючи суду в кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.
Так, під зміною способу і порядку виконання судового рішення слід розуміти застосування судом нових заходів щодо його реалізації у зв`язку з неможливістю виконання цього рішення визначеними способом і порядком. При цьому зміна способу виконання не має змінювати (зачіпати) суті самого судового рішення.
Отже, суд за наявності обґрунтованих підстав та належних доказів може змінити спосіб і порядок виконання рішення суду. При цьому під обґрунтованими підставами слід розуміти наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, тобто такими, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення суду у раніше встановлений судом спосіб та наявність таких обставин має бути підтверджена належними та допустимими доказами.
З аналізу викладених правових норм вбачається, що виключною правовою підставою для прийняття судом рішення про зміну способу або порядку виконання судового рішення є наявність обставин, які унеможливлюють або ускладнюють його виконання у спосіб чи порядок, які первинно визначені в рішенні суду.
Разом з тим, здійснення судом зміни порядку чи способу виконання рішення не повинно змінювати способу захисту порушеного права, обраного судом при вирішенні справи.
В заяві представник позивача просить змінити спосіб виконання судового рішення у даній справі із зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за періоди з 01.01.2016 по 28.02.2018 та з 01.03.2018 по 31.12.2022 на стягнення з відповідача заборгованості зі сплати індексації грошового забезпечення позивача у розмірі 227249,98 грн.
Колегія суддів зазначає, що зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за спірні періоди та стягнути нараховану заборгованість цієї індексації є різними за своєю суттю способами захисту прав та інтересів позивача, які обираються позивачем при поданні позову, а судом - при ухваленні рішення.
Як вбачається з листа відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 від 12.02.2025 № 91/ф, позивача було повідомлено, що йому нараховано кошти у сумі 227249,98 грн., однак виплату коштів не здійснено у зв`язку із ненадходженням відповідного фінансування. Також вказано, що виплата нарахованих коштів буде здійснена після надходження коштів на рахунок ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Колегія суддів зазначає, що відповідач не заперечує свого обов`язку виплатити суму нарахованої компенсації позивачу, а лише вказує на те, що така виплата буде здійснена при надходженні коштів.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України.
Згідно із п. 20 та п. 29 Бюджетного кодексу України взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушеннями бюджетного законодавства.
Суд апеляційної інстанції враховує те, що право стягувача на отримання певних виплат не може ставитися в залежність від бюджетних асигнувань, а державні органи не можуть посилатися на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань встановлених судовим рішенням.
Поряд з цим, у даному випадку йдеться не про право особи на зазначені виплати, а про правові підстави для зміни способу та порядку виконання судового рішення, зміна яких не захистить право позивача на отримання доплати, оскільки вона ставиться в залежність від відповідного бюджетного фінансування.
Отже, зазначені обставини не вказують на неможливість виконання судового рішення у цій справі саме через спосіб захисту, застосований судом при його ухваленні, та не надають достатніх правових підстав для застосування процесуального інституту зміни порядку і способу виконання судового рішення, регламентованого статтею 378 КАС України, а навпаки вказують на те, що така зміна призведе до зміни способу судового захисту у цій справі, що суперечить цільовому призначенню даного процесуального інституту.
При цьому, колегія суддів зауважує, що позивач не позбавлений процесуального права звернутись до суду із заявою про встановлення судового контролю, в порядку ст. 382 КАС України, якщо вважає, що відповідачем не виконується судове рішення.
На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні заяви про встановлення способу та порядку виконання рішення суду, оскільки встановлення способу та порядку виконання рішення суду шляхом, який обраний заявником, фактично змінить рішення суду у зв`язку зі зміною обраного способу захисту прав позивача.
Посилання представника позивача на правові висновки Верховного Суду, наведені у постанові від 28.10.2025 у справі № 380/7706/22 суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки вони не є релевантними до спірних правовідносин та стосуються невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо перерахунку пенсійних виплат. Натомість, як вже зазначалось вище, предметом спору у цій справі було встановлення права позивача на отримання індексації грошового забезпечення під час проходження ним військової служби, що не підпадає під перелік обставин, визначених абзацом 2 частини 3 статті 378 КАС України.
Згідно частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи сукупність наведених обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні. 
Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, - 

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 06 листопада 2025 року в адміністративній справі №280/10341/24 – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню.
Повне судове рішення складено 05 лютого 2026 року. 

Головуючий - суддя Н.І. Малиш 

суддя Н.П. Баранник 

суддя А.А. Щербак