Справа № 129/587/25
Провадження № 22-ц/801/231/2026
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дєдов С. М.
Доповідач:Сопрун В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року	Справа № 129/587/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого Сопруна В.В.,
суддів Матківської М.В., Стадника І.М.,
розглянувши в письмовому провадженні цивільну справу №129/587/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР Кредит Фінанс» на заочне рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 15 жовтня 2025 року,яке ухвалив суддя Дєдов С.М. в Гайсинськомурайонному суді Вінницької області, повний текст судового рішення складено 15 жовтня 2025 року,

в с т а н о в и в:
В лютому 2025 року ТОВ «УКР Кредит Фінанс» звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи його тим, що 04 лютого 2024 року між ТОВ «УКР Кредит Фінанс»та ОСОБА_1 за допомогою Веб-сайту (creditkasa.com.ua), було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1343-6356. 
Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту – 5 000,00 грн; строк кредитування – 300 днів; базовий період – 14 днів; знижена % ставка – 2,50 % в день; стандартна % ставка – 2,50 % в день. 
Також додатковою угодою №1 від 05 лютого 2024 року до договору про відкриття кредитної лінії №1343-6356 від 04 лютого 2024 року кредитодавець та позичальник домовились про надання додаткових коштів у кредит у сумі 4200 грн.
Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти відповідно до умов укладеного Кредитного договору та додаткові кредитні кошти відповідно до додаткової угоди № 1.
Станом на 14 січня 2025 року загальний розмір заборгованості відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором становить в сумі 55391,24 грн, а саме: прострочена заборгованість за кредитом – 6555,00 грн; прострочена заборгованість за нарахованими процентами – 48836,24 грн.
Разом з тим кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР Кредит Фінанс», а саме часткового списання заборгованості позичальнику ОСОБА_1 за нарахованими процентами у загальній сумі 12391,24 грн за умови погашення позичальником ОСОБА_1 решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 43 000,00 грн, що складається із: простроченої заборгованість за кредитом – 6555,00 грн; простроченої заборгованість за нарахованими процентами – 36445,00 грн, яку позивач просив стягнути на свою користь, а також судові витрати. 

Заочним рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 15 жовтня 2025 рокупозов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УКР Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 1343-6356 від 04 лютого 2024 року в сумі 7538,25 грн, а також сплачений судовий збір в сумі 436 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором, на користь позивача слід стягнути 7538,25 грн заборгованості за кредитним договором, що складається з 6555 грн простроченої заборгованості за тілом кредиту та 983,25 грн простроченої заборгованості за нарахованими процентами, зменшеними судом через невідповідність нарахованих позивачем процентів вимогам чинного законодавства про захист прав споживачів щодо засад справедливості, розумності та добросовісності.

Не погодившись з таким рішенням суду, ТОВ «УКР Кредит Фінанс» подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення є таким, що прийнято з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та неправильним застосуванням судом норм матеріального права. ТОВ «УКР Кредит Фінанс» просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вирішити питання щодо розподілу судових витрат.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ТОВ «УКР Кредит Фінанс» здійснювало нарахування лише по процентам за користування кредитом (згідно п. 4.10. та 10.1. кредитного договору) в строк договору (згідно п. 4.12. Договору), що погоджений між сторонами. Позивач не нараховував відповідачу жодних процентів за несвоєчасне повернення отриманого кредиту в силу положень статті 625 ЦК України, пеню, штраф або інших платежів за неналежне виконання умов кредитного договору.
Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зробив помилковий висновок, що нараховані позивачем відсотки за користуванням кредитом є несправедливими та не відповідають вимогам чинного законодавства про захист прав споживачів.
Зазначає, що норма закону, зокрема п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» має місце щодо застосування до вимог про нарахування пені, а не до всіх умов договору. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «УКР Кредит Фінанс» вбачається, що позивачем не здійснювалося будь-яких нарахувань (штраф, пеня) за порушення умов договору, а відтак і відсутні порушення норм закону, що визначені в п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».
Вважає, що помилково ототожнювати, що проценти за користування кредитом, які нараховуються протягом строку договору (п. 4.12. договору) є неустойкою (пенею) у разі невиконання зобов`язань боржником за договором. Проценти за користування кредитом визначено відповідно до ст. 1048, 1054, 10561 ЦК України та не є компенсацією у разі невиконання зобов`язань за договором в розумінні п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».
Зазначає, що відповідач взяла на себе зобов`язання та не виконала їх належним чином. Проценти визначені у договорі жодним чином не суперечать вимогам законодавства. Відповідач була ознайомлена з усіма умовами договору та погодилася із ними.
Таким чином, позивач має законне право на нарахування процентів (згідно п. 4.10. та 10.1. договору) протягом строку договору (згідно п. 4.12. договору), що останнім і було здійснено та відображено у розрахунку заборгованості.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 29 грудня 2025 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного. 

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що 04 лютого 2024 року між ТОВ «УКР Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір № 1343-6356 про відкриття кредитної лінії. Як вбачається з договору, позикодавець зобов`язується на умовах та на строк, визначений договором, надати позичальнику грошові кошти в сумі 5000,00 грн на 300 календарних днів, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю кредит, сплатити проценти за користування кредитом. Даний договір підписаний ОСОБА_1 електронним підписом.

Відповідно до копії паспорта споживчого кредиту сторони погодили всі умови споживчого кредиту до укладення договору про споживчий кредит. Паспорт споживчого кредиту підписаний ОСОБА_1 електронним підписом.

Відповідно до копії довідки про перерахування суми кредиту за договором № 1343-6356 від 04 лютого 2024 року, ТОВ «УКР Кредит Фінанс» через АТ КБ «Приватбанк», здійснило перерахунок коштів на рахунок ОСОБА_1 , № НОМЕР_1 , в сумі 5000,00 грн та 4200 грн.

Згідно з розрахунком заборгованості за договором № 1343-6356 від 04 лютого 2024 року, станом на 14 січня 2025 року загальна сума заборгованості складає 55391,24 грн, яка складається з простроченої заборгованість за кредитом – 6555,00 грн, простроченої заборгованість за нарахованими процентами – 48 836,24 грн.

Однак, кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника ОСОБА_1 . Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР Кредит Фінанс», а саме часткового списання заборгованості позичальнику ОСОБА_1 за нарахованими процентами у загальній сумі 12391,24 грн за умови погашення позичальником ОСОБА_1 решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 43000,00 грн, що складається із: простроченої заборгованості за кредитом – 6555,00 грн; простроченої заборгованості за нарахованими процентами – 36445,00 грн.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно з частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Законом України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення договорів в мережі, процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

Так, електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 23 березня 2020 року по справі № 404/502/18, відповідно до якого: будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Отже, кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 04 лютого 2024 року між ТОВ «УКР Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір № 1343-6356 про відкриття кредитної лінії. Як вбачається з договору, позикодавець зобов`язується на умовах та на строк, визначений договором, надати позичальнику грошові кошти в сумі 5000,00 грн на 300 календарних днів.

Відповідно до копії довідки про перерахування суми кредиту за договором № 1343-6356 від 04 лютого 2024 року, ТОВ «УКР Кредит Фінанс» через АТ КБ «Приватбанк», здійснило перерахунок коштів на рахунок ОСОБА_1 , № НОМЕР_1 , в сумі 5000,00 грн та 4200 грн.

Таким чином, кредитор свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, погодженому сторонами.

Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за основним боргом, просив стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Положеннями статті 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно приписів абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/95/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Отже, у випадку настання строку виконання зобов`язання за кредитним договором позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції про порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів», з огляду на те, що проценти в спірних правовідносинах є очевидно непропорційними сумі кредиту, що не відповідає принципам справедливості, добросовісності та розумності.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про споживче кредитування» споживач, який порушив своє зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним, має відшкодувати кредитодавцю завдані цим збитки відповідно до закону з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. У договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.

Сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, не може перевищувати розміру подвійної суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. За порушення виконання споживачем зобов`язань за договором про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, процентна ставка за кредитом, порядок її обчислення, порядок сплати процентів не можуть бути змінені у бік погіршення для споживача.

Отже, зміст зазначеної норми не врегульовує питання нарахованих процентів та містить вимоги щодо штрафних санкцій (пеня, штрафи), які відповідачу не нараховувалися. Водночас нарахування процентів за користування кредитними коштами регулюється статтями 1048, 1056-1 ЦК України та їх розмір встановлюється та погоджується сторонами.

Не може бути застосовано до спірних правовідносин і статтю 18 Закону України «Про захист прав споживачів», яка передбачає, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором, оскільки частина п`ята вказаної статті містить посилання на те, що положення договору, яке визнано несправедливим, включаючи ціну договору, може бути змінено або визнано недійсним.
Тобто, вказана норма законодавства передбачає наявність окремої вимоги споживача про визнання недійсною умови договору з підстав її несправедливості.

Суд встановив, що умови договору про відкриття кредитної лінії №1343-6356 від 04 лютого 2024 року відповідають законодавчому визначенню кредитного договору, передбаченому частиною першою статті 1054 ЦК України. 

Положення статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» не можуть бути застосовані щодо розміру процентів за користування кредитом. У даній справі проценти за користування кредитом, які позивач просить стягнути з відповідача, нараховані виключно у межах строку дії кредитного договору та не є мірою відповідальності за невиконання боргових зобов`язань позичальником.

Крім того, договір, укладений між сторонами у встановленому порядку недійсним не визнаний, а при розгляді справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 не заявляла зустрічних вимог про визнання кредитного договору недійсним у частині визначення розміру відсотків за користування кредитними коштами у зв`язку з його невідповідністю вимогам Закону України «Про захист прав споживачів».

Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту (позики) відповідач суду першої та апеляційної інстанції не надала, також не подала будь-яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості чи контррозрахунку суми заборгованості.

На підставі викладеного, відсутні підстави вважати, що у справі, яка переглядається нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом суперечить принципам справедливості, добросовісності та розумності.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд першої інстанції залишив поза увагою зазначене, у зв`язку з чим неправильно визначив суму заборгованості за кредитним договором, укладеним між сторонами.

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

За таких обставин, колегія суддів уважає за необхідне задовольнити вимоги апеляційної скарги та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УКР Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором №1343-6356 від 04 лютого 2024 року в сумі 43000,00 грн, що складається із: простроченої заборгованість за кредитом – 6555,00 грн; простроченої заборгованість за нарахованими процентами – 36445,00 грн

Враховуючи викладене, позовні вимоги належить задовольнити у повному обсязі. Отже, подана ТОВ «УКР Кредит Фінанс» апеляційна скарга також підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення – скасуванню.

Таким чином, рішення суду ухвалено судом першої інстанції внаслідок неправильного застосування положень матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та порушенням вимог процесуального закону щодо оцінки доказів, а тому в силу положень пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України його слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Щодо розподілу судових витрат.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України визначено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з положень частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України з ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь ТОВ ФК «УКР Кредит Фінанс» судовий збір в сумі 6056 грн (судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2422,40 грн та за подання апеляційної скарги в розмірі 3633,60 грн).

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 43000 грн, що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 141, 258, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, 
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР Кредит Фінанс» задовольнити.
Заочне рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 15 жовтня 2025 рокускасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП  НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР Кредит Фінанс» (код ЄДРПОУ 38548598) заборгованість за кредитним договором №1343-6356 від 04 лютого 2024 року в сумі 43000,00 грн, що складається із: простроченої заборгованість за кредитом – 6555,00 грн; простроченої заборгованість за нарахованими процентами – 36445,00 грн,а також судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 6056 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 04 лютого 2026 року.

Головуючий     Сопрун В.В.

Судді      Матківська М.В.

Стадник І.М.