ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1043/26 Справа № 192/1751/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Стрельников О. О. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Свистунової О.В.,
суддів: Макарова М.О., Пищиди М.М.,
за участю секретаря – Піменової М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2025 року
у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, –

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2025 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Вусо» (далі – ПрАТ «СК «Вусо») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди.

Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 13 червня 2024 року між ПрАТ «СК «Вусо» та ОСОБА_2 було укладено договір страхування наземних транспортних засобів № 22812535-02-04-01, за яким було застраховано майнові інтереси пов`язані з експлуатацією автомобіля марки «Mazda», державний номерний знак НОМЕР_1 .

22 жовтня 2024 року у місті Дніпро сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Mazda», державний номерний знак НОМЕР_1 , та автомобіля марки «Volkswagen Jetta», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок якої транспортні засоби отримали механічні ушкодження, а особою, чиї винні протиправні дії перебувають у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди, є ОСОБА_1 .

Згідно пунктів 4.1.1, 5.1, 5.2 договору страхування наземних транспортних засобів № 22812535-02-04-01 від 13 червня 2024 року, одним із страхових випадків є дорожньо-транспортна пригода, а страхова виплата визначається без урахування амортизаційного зносу запчастин, деталей, матеріалів, підставою для визначення розміру збитків є рахунок СТО, обраної страховиком.

Відповідно до рахунку-фактури СТО вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Mazda», державний номерний знак НОМЕР_1 , складає 441 130,12 грн. На підставі заяви страхувальника на виплату страхового відшкодування ПрАТ «СК «Вусо» було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 281 080,00 грн., перерахування грошових коштів здійснювалося на рахунок потерпілої особи.

Цивільно-правова відповідальність особи, винної в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди на момент настання страхової події була застрахована у АТ «Страхова компанія «ББС Іншуранс» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ЕР № 223288336, за яким ліміт за шкоду заподіяну майну становить 160 000,00 грн.

14 березня 2025 року АТ «Страхова компанія «ББС Іншуранс» здійснило виплату на користь ПрАТ «СК «Вусо» в розмірі 80 000,00 грн. у відповідності до умов полісу серії ЕР № 223288336 в межах ліміту відповідальності за шкоду заподіяну майну.

Згідно дослідження фахівця вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Mazda», державний номерний знак НОМЕР_1 , складає 438 490,48 грн.

Позивач вважав, що оскільки сума понесених збитків складає 201 080,00 грн., то вказана сума підлягає стягненню з відповідача.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 201 080,00 грн., а також судові витрати.

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2025 року позовні вимоги ПрАТ «СК «Вусо» – задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «Вусо» суму завданої матеріальної шкоди в розмірі 201 080,00 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У поданій 11 вересня 2025 року апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтовувалась тим, що позивачем не доведено належними та допустимим доказами розмір заподіяної шкоди. Крім того, відповідач не запрошувався на огляд пошкодженого транспортного засобу під час проведення дослідження.

Позивач своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, не скористався та відзиву на апеляційну скаргу не подавав.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про отримання документів в Електронному суді.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що з повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 22 жовтня 2024 року вбачається, що водій транспортного засобу марки «Volkswagen Jetta», державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_1 допустив зіткнення з автомобілем марки «Mazda», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 (а.с.25).

Згідно письмових пояснень ОСОБА_1 від 24 жовтня 2024 року, які були надані ним ПрАТ «СК «Вусо», 22 жовтня 2024 року він виїжджаючи з прилеглої території будинку АДРЕСА_1 не помітив автомобіль марки «Mazda 6», який рухався в другій полосі, на поворот, чим спричинив дорожньо-транспортну пригоду, він керував транспортним засобом марки «Volkswagen Jetta», державний номерний знак НОМЕР_2 , свою провину визнає (а.с.71).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , власником автомобіля марки «Mazda 6», державний номерний знак НОМЕР_1 , є ОСОБА_2 (а.с.23, 24).

13 червня 2024 року між ПрАТ «СК «Вусо» та ОСОБА_2 було укладено договір страхування наземних транспортних засобів за страховим продуктом «КАСКО Антистрес» № 22812535-02-04-01, предметом якого є передача страхувальником за плату ризику пов`язаного з об`єктом страхування, а саме автомобіля марки «Mazda 6», державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с.9-19).

Відповідно до пункту 4.1.1 договору страхування наземних транспортних засобів № 22812535-02-04-01 від 13 червня 2024 року страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода.

Пунктом 5.1 вказаного договору визначено, що страхова виплати визначається без урахування амортизаційного зносу запчастин, деталей, матеріалів.

Пунктом 5.2 зазначеного договору передбачено, що підстава для визначення розміру збитків є рахунок СТО, обраної страховиком.

З пункту 3 вказаного договору вбачається, що дата завершення страхування 30 червня 2025 року.

Згідно акту (протоколу) огляду ТЗ-заява на виплату від 23 жовтня 2024 року, зазначено пошкодження та тип ремонтної операції транспортного засобу марки «Mazda 6», державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_2 (а.с.26, 27).

Відповідно до додаткової угоди № 2 до договору добровільного страхування наземного транспорту № 22812535-02-04-01 від 25 жовтня 2024 року, сторонами внесено зміни щодо страхового тарифу, загальної страхової премії (а.с.22).

З рахунку-фактури № С-0000205 від 01 листопада 2024 року вбачається, що сума ремонту автомобіля марки «Mazda», державний номерний знак НОМЕР_1 , складає 441 130,12 грн. (а.с.28, 29).

Згідно дослідження фахівця щодо можливого розміру вартості ремонту колісного транспортного засобу ТОВ «Експертна компанія «Фаворит Ассистанс» № 42400 від 31 березня 2025 року, вартість відновлювального ремонту КТЗ «Mazda 6», державний номерний знак НОМЕР_1 , складає 438 490,48 грн. (а.с.31-66).

Відповідно до заяви ОСОБА_2 він просив провести виплату страхового відшкодування по договору добровільного страхування наземного транспорту № 22812535-02-04-01 від 13 червня 2024 року, по події № 2403321 від 22 жовтня 2024 року з транспортним засобом марки «Mazda 6», державний номерний знак НОМЕР_1 , у погодженому ним розмірі 281 080,00 грн. (а.с.30).

Згідно страхового акту № 2403321-1 за договором страхового наземного транспорту № 22812535-02-04-01 від 28 листопада 2024 року, загальна сума страхового відшкодування складає 281 080,00 грн. (а.с.67).

З платіжної інструкції в національній валюті № 69781 від 28 листопада 2024 року вбачається, що ПрАТ «СК «Вусо» перерахувало ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 281 080,00 грн., з призначенням платежу: Страх. відш. зг.СА № 2403321-1 від 28.11.2024р. та дог. № 22812535-02-04-01 від 13.06.2024р., стр. ОСОБА_2 , заяв. 23.10.2024р. (а.с.68).

Відповідно до довідки-підтвердження надходження коштів № 2040/2025/вих. від 01 квітня 2025 року ПрАТ «СК «Вусо» підтверджує, що 14 березня 2025 року на розрахунковий рахунок компанії надійшло 80 000,00 грн. від АТ «Страхова компанія «ББС Іншуранс» з призначенням платежу: «#139979/1/1#Страх. відшкод. в порядку регресу зг нак № 139979/1/1 та акт № 139979/1 від 11.03.2025р. зг дог ЕР-223288336 від 06.09.2024р., без ПДВ.» (а.с.69).

Як вбачається з відомостей щодо страхового полісу, відповідальність особи, яка керує транспортним засобом марки «Volkswagen Jetta», державний номерний знак НОМЕР_2 , застрахована в АТ «Страхова компанія «ББС Іншуранс», страховик є діючим членом МТСБУ, станом на 22 жовтня 2024 року поліс є діючим (а.с.70).

Задовольняючи позові вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з виплатою страховиком потерпілого страхового відшкодування, до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завдання шкоди відповідачем, в порядку суброгації.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За змістом статті 993 ЦК України та статті 108 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18).

У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до нього перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди власнику застрахованого автомобіля марки «Mazda 6», державний номерний знак НОМЕР_1 , в порядку суброгації.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Встановивши, що згідно страхового акту № 2403321-1 за договором страхового наземного транспорту № 22812535-02-04-01 від 28 листопада 2024 року, загальна сума страхового відшкодування складає 281 080,00 грн., ПрАТ «СК «Вусо» перерахувало ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 281 080,00 грн., а АТ «Страхова компанія «ББС Іншуранс» виплатило ПрАТ «СК «Вусо» 80 000,00 грн. страхового відшкодування, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «Вусо» 201 080,00 грн. виплаченого страхового відшкодування на підставі статті 993 ЦК України та статті 108 Закону України «Про страхування».

При цьому судом першої інстанції правильно зазначено, що позивач набув право вимоги (в порядку суброгації) до особи, винної у заподіяні шкоди у розмірі фактично сплачених грошових коштів.

Доводи апеляційної скарги, наведені заявником у цій частині, не спростовують наявність у відповідача зобов`язання з відшкодування шкоди страховику за договором майнового страхування.

Підставою для виплати позивачем страхового відшкодування став страховий акт, складений ПрАТ «СК «Вусо» за наслідками дослідження фактичних обставин ДТП, у результаті чого вказану ДТП визнано страховим випадком.

Такі умови здійснення страхового відшкодування не суперечать нормам страхового законодавства України, які регулюють спірні правовідносини.

Позивач звернувся до суду з метою стягнення з відповідача грошових коштів, які було виплачено потерпілій в результаті ДТП особі. Відсутність розрахункового документа за проведене відновлення транспортного засобу (ремонт) не є підставою для звільнення відповідача від виконання обов`язку та відшкодування реальних витрат, яких зазнав позивач відповідно до статті 22 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів розміру заподіяної шкоди – є безпідставними, оскільки вказані обставини спростовуються дослідженням фахівця щодо можливого розміру вартості ремонту колісного транспортного засобу ТОВ «Експертна компанія «Фаворит Ассистанс» № 42400 від 31 березня 2025 року, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту КТЗ «Mazda 6», державний номерний знак НОМЕР_1 , складає 438 490,48 грн.

Вказане дослідження відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано, що відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. Інших належних та допустимих доказів щодо вартості матеріального збитку відповідачем не надано, клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції ним не заявлялося.

Отже, позивач надав суду докази щодо розміру майнової шкоди, які не спростовано відповідачем, і сумнівів у таких доказах не виникає.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що сума страхового відшкодування в розмірі 281 080,00 грн. не обґрунтована відповідними доказами – не заслуговують на увагу, оскільки саме така сума була узгоджена між потерпілим та страховиком.

Відповідно до пункту 1.7 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» забезпечений транспортний засіб – транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

За правилами пункту 17.5 статті 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при укладенні договору обов`язкового страхування автоцивільної відповідальності страховик зобов`язаний безоплатно видати страхувальнику бланк повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка (європротокол).

Пунктом 33.2 статті 33 цього Закону передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання.

Відповідно до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 17 листопада 2011 року № 698 «Про затвердження максимальних розмірів страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державтоінспекції МВС України» розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про ДТП без участі уповноважених на те працівників Державтоінспекції МВС України складає з 1 січня 2024 року – 80 000,00 грн потерпілому.

Системне тлумачення положень пункту 33.2 статті 33 та пункту 1.7 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», дає підстави для висновку, що скласти спільне повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, за наявності умов, визначених пунктом 33.2 статті 33 цього Закону, можуть лише водії транспортних засобів, які є забезпеченими в розумінні пункту 1.7 статі 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто кожен із яких має поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Підстав для іншого тлумачення указані норми не дають.

У пунктах 61 та 62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц зроблено висновок, що для отримання страхової виплати за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів протокол про адміністративне правопорушення та постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не можуть бути єдиними доказами вини особи, зокрема, у завданні шкоди майну потерпілого. У примітці до статті 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення зазначено, що особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за умови, що учасники ДТП скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону.

За обставин справи, що переглядається, встановлено, що учасники ДТП склали повідомлення про ДТП – європротокол без участі працівників відповідних підрозділів МВС України, керуючись пунктом 2.11 Правил дорожнього руху України та пунктом 33.2 статті 33 Закону та примітки до статті 124 КУпАП.

Згідно з пунктом 14 європротоколу від 22 жовтня 2024 року, ОСОБА_1 визнав свою вину у скоєнні ДТП.

На день ДТП, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у АТ «Страхова компанія «ББС Іншуранс», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ЕР № 223288336. Забезпеченим транспортним засобом, згідно із вказаним полісом, є автомобіль марки «Volkswagen Jetta», державний номерний знак НОМЕР_2 . Обов`язковий ліміт відповідальності страховика відповідно до цього договору за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 160 000,00 грн.

14 березня 2025 року АТ «Страхова компанія «ББС Іншуранс», з урахуванням повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 22 жовтня 2024 року (європротоколу) здійснило виплату страхового відшкодування на користь ПрАТ «СК «Вусо» в розмірі 80 000,00 грн. у відповідності до умов полісу серії ЕР № 223288336 в межах ліміту відповідальності за шкоду заподіяну майну.

З рахунку-фактури № С-0000205 від 01 листопада 2024 року вбачається, що сума ремонту автомобіля марки «Mazda», державний номерний знак НОМЕР_1 , складає 441 130,12 грн. (а.с.28, 29).

Згідно дослідження фахівця щодо можливого розміру вартості ремонту колісного транспортного засобу ТОВ «Експертна компанія «Фаворит Ассистанс» № 42400 від 31 березня 2025 року, вартість відновлювального ремонту КТЗ «Mazda 6», державний номерний знак НОМЕР_1 , складає 438 490,48 грн. (а.с.31-66).

Відповідно до заяви ОСОБА_2 він просив провести виплату страхового відшкодування по договору добровільного страхування наземного транспорту № 22812535-02-04-01 від 13 червня 2024 року, по події № 2403321 від 22 жовтня 2024 року з транспортним засобом марки «Mazda 6», державний номерний знак НОМЕР_1 , у погодженому ним розмірі 281 080,00 грн. (а.с.30).

Згідно страхового акту № 2403321-1 за договором страхового наземного транспорту № 22812535-02-04-01 від 28 листопада 2024 року, загальна сума страхового відшкодування складає 281 080,00 грн. (а.с.67).

Безпідставними також є доводи відповідача про те, що він не запрошувався на огляд пошкодженого транспортного засобу під час проведення дослідження, оскільки згідно повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 22 жовтня 2024 року учасниками ДТП зазначено пошкодження транспортного засобу марки «Mazda 6», державний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю ОСОБА_1 , які він визнав та погодився про що мається його особистий підпис у зазначеному повідомленні, при цьому огляд від 13 червня 2024 року проводився в присутності страхувальника.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц зроблено висновок, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування..

Тобто, якщо позивачу недостатньо сплаченого страховиком відшкодування для повного відшкодування, він має право вимоги до винної у ДТП особи – ОСОБА_1 на різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням.

Суд першої інстанції, виходячи зі встановлених на підставі наданих сторонами доказів обставин справи, встановивши, що відповідач, підписуючи повідомлення про ДТП (європротокол) вину визнав повністю, відсутність своєї вини у скоєнні ДТП під час розгляду справи не довів, клопотання про призначення судової автотехнічної експертизи не заявляв, дійшов обґрунтованого висновку, що позивач, отримавши від страховика страхове відшкодування, якого недостатньо для повного відшкодування завданої шкоди, має право на відшкодування відповідачем різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, одержаною ним від страховика.

Виходячи з принципу диспозитивності, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про обґрунтованість та законність рішення суду.

Решта доводів, приведених в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», пункт 32).

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності, що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Водночас, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб відповідач надав пояснення та докази щодо обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення – без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, –

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – залишити без задоволення.
Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2025 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 20 січня 2026 року.
Повний текст судового рішення складено 22 січня 2026 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: М.О. Макаров

М.М. Пищида