ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

13 січня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/6429/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача: Шальєвої В.А.,
суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2025 року (суддя Рянська В.В., повне судове рішення складено 12 вересня 2025 року) в справі № 160/6429/25 за позовом Головного управління ДРПС у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, 

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Дніпропетровській області (далі - ГУ ДПС) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу до бюджету в сумі 1496756,14 грн. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 до Державного бюджету України податковий борг у сумі 1496756,14 грн. 
В апеляційній скарзі відповідач просить частково скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в частині стягнення грошових коштів за оренду земельної ділянки площею 0,4249 га, кадастровий номер 1221486200:05:008:0079, в сумі 417086,35 грн, нарахованих відповідно до податкового повідомлення-рішення № 960953-2413-0417-UА12020130000022909 від 11.12.2023, та грошових коштів за оренду земельної ділянки площею 0,6135 га в сумі 602218,10 грн, нарахованих відповідно до податкового повідомлення-рішення № 960952-2413-0417- UА12020130000022909 від 11.12.2023, а разом в сумі 1019304,45 грн. 
Апелянт вважає, що Головне управління ДПС у Дніпропетровській області (позивач) не є стороною договору, отже не є стороною спірних правовідносин, а законодавець не наділив контролюючий орган правом (обов`язком) стягувати плату за оренду землі. 
Частина боргу за податковою вимогою № 0016926-1305-0436 від 06.06.2024 року в сумі 1019304,45 грн нарахована позивачем не за податок на землю, а за оренду землі, контролюючий орган не вправі втручатись у договірні правовідносини та не наділений законом правом на стягнення плати за оренду землі. 
Суть спору стосується сплати грошових коштів за оренду землі, а не податку на землю, тому спір між фізичною особою та органом владних повноважень не пов`язаний з оскарженням рішень, дій або бездіяльності останнього, а стосується виключно договірних відносин. Отже, розгляд цього спору за юрисдикційною підсудністю належить місцевим (районним) судам загальної юрисдикції за правилами цивільного судочинства, а не адміністративному суду за правилами КАС України. 
Крім того, вважає, що нормативну грошову оцінку орендованих апелянтом земельних ділянок у загальній вартості 10193044,49 грн, що була базою нарахування орендної плати, не була затверджена радою, була виконана у вересні звітного (податкового) 2023 року та землевпорядником з припиненим кваліфікаційним сертифікатом. 
Звертає увагу на відсутність доказів направлення апелянту податкової вимоги № 0016926-1305-0436 від 06.06.2024 року, наслідком не направлення контролюючим органом податкової вимоги є відсутність правових підстав для стягнення боргу за такою вимогою у судовому порядку. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що в інтегрованих картках платника податків ОСОБА_1 обліковується податковий борг у сумі 1496756,14 грн, який складається із:
заборгованості з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуваного фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, що виникла в результаті несплати платником податків у встановлений термін сум грошових зобов`язань у розмірі 4395,42 грн згідно з податковими повідомленнями-рішеннями: № 0937718-2411-0465-UА12020010000033698 від 07.12.2023 на суму 528,34 грн; № 0937729-2411-0465-UА12020010000033698 від 07.12.2023 на суму 581,70 грн; № 0937722-2411-0465-UА12020010000033698 від 07.12.2023 на суму 671,19 грн; № 0425148-2411-0465-UА12020010000033698 від 16.04.2024 на суму 599,60 грн; № 0937732-2411-0465-UА12020250000010438 від 07.12.2023 на суму 547,37 грн; № 0937720-2411-0465-UА12020250000010438 від 07.12.2023 на суму 397,73 грн; № 0937723-2411-0465-UА12020250000010438 від 07.12.2023 на суму 505,27 грн; № 0425149-2411-0465-UА12020250000010438 від 16.04.2024 на суму 564,22 грн;
заборгованості з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуваного фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, що виникла в результаті несплати платником податків у встановлений термін сум грошових зобов`язань у розмірі 86646,03 грн згідно з податковими повідомленнями-рішеннями: № 0937719-2411-0465-UA12020130000022909 від 07.12.2023 на суму 2970,18 грн; № 0937727-2411-0465-UA12020130000022909 від 07.12.2023 на суму 5031,00 грн; № 0937728-2411-0465-UA12020130000022909 від 07.12.2023 на суму 19448,00 грн; № 0937730-2411-0465-UA12020130000022909 від 07.12.2023 на суму 5450,25 грн; № 0937717-2411-0465-UA12020130000022909 від 07.12.2023 на суму 10598,41 грн; № 0937726-2411-0465-UA12020130000022909 від 07.12.2023 на суму 17952,00 гри; № 0425147-2411-0465-UA12020130000022909 від 16.04.2024 на суму 5149,79 грн; № 0425150-2411-0465-UA12020130000022909 від 16.04.2024 на суму 20046,40 грн;
заборгованості з орендної плати з фізичних осіб, що виникла в результаті несплати платником податків у встановлений термін сум грошових зобов`язань у розмірі 1405714,69 грн згідно з податковими повідомленнями-рішеннями: № 960952-2413-0417-UА12020130000022909 від 11.12.2023 на суму 602218,10 грн; № 960953-2413-0417-UА12020130000022909 від 11.12.2023 на суму 417086,35 грн; № 1075073-2413-0417 від 18.07.2022 на суму 386410,24 грн.
Врахувавши доведеність наявності у відповідача пред`явленого до стягнення податкового боргу, що виник на підставі податкових повідомлень-рішень, якими визначено грошові зобов`язання, відсутність доказів їх скасування, а також відсутність доказів погашення такої заборгованості, яка вважається узгодженою, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Суд визнає приведений висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на податковому обліку як фізична особа - платник податку. 
Станом на час звернення до суду відповідач має податковий борг у загальному розмірі 1496756,14 грн, в тому числі з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, в сумі 4395,42 грн; податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, в розмірі 86646,03 грн; з орендної плати в розмірі 1405714,69 грн.
ГУ ДПС 06 червня 2024 сформована податкова вимога № 0016926-1305-0436 на суму 1083985,89 грн, яка направлена відповідачу засобами поштового зв`язку за податковою адресою відповідача, поштове відправлення повернуто відправнику за закінченням терміну зберігання.
Спірним під час апеляційного перегляду справи є виключно питання правомірності стягнення податкового боргу з орендної плати в розмірі 1 019 304,45 грн. 
Податковий борг з орендної плати у сумі 1 019 304,45 грн виник у зв`язку з несплатою у встановлені терміни податкових зобов`язань, визначених податковими повідомленнями-рішеннями № 960952-2413-0417-UА12020130000022909 від 11 грудня 2023 року на суму 602218,10 грн; № 960953-2413-0417-UА12020130000022909 від 11 грудня 2023 року на суму 417086,35 грн; № 1075073-2413-0417 від 18 липня 2022 на суму 386410,24 грн.
Доказів погашення відповідачем податкового боргу матеріали справи не містять.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Статтею 67 Податкового кодексу України (далі - ПК України) встановлено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Згідно з пунктами 95.1, 95.2 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
Відповідно до пункту 59.1 статті 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Згідно з пунктом 59.5 статті 59 ПК України у разі коли у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується, погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що виник після надіслання (вручення) податкової вимоги.
Несплачені суми податкових зобов`язань набули статусу податкового боргу, який стягується з платника податків в судовому порядку. 
Суд зауважує, що відповідачем не спростовується узгодження суми податкових зобов`язань, визначених контролюючим органом податковими повідомленнями-рішеннями, відповідно, набуття такими сумами статусу податкового боргу.
Апелянт вважає, що контролюючим органом не дотримано процедуру погашення податкового боргу в частині відсутності доказів направлення відповідачу податкової вимоги, що вказує на відсутність підстав для стягнення з платника податку суми податкового боргу в судовому порядку.
Суд визнає необґрунтованими доводи відповідача стосовно відсутності підстав для стягнення податкового боргу через недотримання контролюючим органом процедури погашення податкового боргу.
Судом встановлено, що податкова вимога №0016926-1305-0436 від 06 червня 2024 року направлена на податкову адресу платника податків засобами поштового зв`язку та повернута за закінченням терміну зберігання, що підтверджено долученим позивачем до матеріалів справи рекомендованим повідомленням про відправлення.
Відтак, матеріали справи містять належні докази направлення відповідачу як платнику податків за його податковою адресою податкової вимоги та повернення рекомендованого відправлення контролюючому органу із відміткою відділення зв`язку «за закінченням терміну зберігання».
Статтею 56 ПК України встановлено, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
Відповідно до пункту 59.1 статті 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. 
Відповідно до пункту 58.2 статті 58 ПК України форма та порядок надіслання податкового повідомлення-рішення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Пунктом 58.3 статті 58 ПК України встановлено, що податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. 
Згідно з пунктом 42.2 статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику). 
Відповідно до пункту 42.5 статті 42 ПК України у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Аналогічні приписи містить Порядок надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 28 грудня 2015 року № 1204 (у редакції наказу від 31 грудня 2020 року № 846), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22 січня 2016 року за №124/28254.
Оскільки податкова вимога направлена платнику податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення за податковою адресою відповідача, а поштове відправлення повернуте з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання», тобто контролюючим органом дотримано приведений порядок, тому вважається, що податкова вимога вважається врученою платнику податку. 
Відповідно, суд констатує дотримання контролюючим органом порядку погашення податкового боргу.
Стосовно аргументу апелянта про неправильність застосування нормативної грошової оцінки орендованих апелянтом земельних ділянок суд вказує на таке.
Судом встановлено, що податкові повідомлення-рішення, якими відповідачу визначені податкові зобов`язання з орендної плати, не оскаржені відповідачем у строк, встановлений ПК України, тому податкові зобов`язання, визначені цими податковими повідомленнями-рішеннями, є узгодженими. 
Суд зауважує, що доводи апелянта стосовно протиправності визначення податкових зобов`язань приведеними вище податковими повідомлення-рішеннями є неприйнятними.
Верховним Судом в постанові від 15 червня 2023 року в справі № 160/13436/22 сформульовано правовий висновок, який полягає у наступному. 
Предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.
У межах розгляду справи за позовом суб`єкта владних повноважень про стягнення заборгованості суд позбавлений процесуальної можливості здійснювати правовий аналіз питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань.
Оцінка податкового правопорушення, встановленого, зокрема, за результатами податкової перевірки відповідача, на підставі якої контролюючим органом прийнятий акт індивідуальної дії, має здійснюватися судом у провадженні за позовом платника податків про оскарження такого акту індивідуальної дії, зокрема податкового повідомлення-рішення.
У спорах за позовом контролюючого органу про стягнення з платника податку податкового боргу встановленню та дослідженню підлягають, зокрема, факт узгодженості грошового зобов`язання, а саме факт оскарження платником податку у передбаченому Кодексом порядку (адміністративному та/або судовому) податкового повідомлення-рішення, яким контролюючим органом визначене грошове зобов`язання, чи є останнє узгодженим з огляду на наявність (відсутність) процедури оскарження, факт сплати/несплати платником податку узгодженого грошового зобов`язання, зокрема і самостійно визначеного платником податку, протягом строків, визначених законодавством, факт направлення та вручення платнику контролюючим органом податкової вимоги, дотримання позивачем порядку здійснення цього заходу та інше.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі №817/4186/13-а, від 21 серпня 2019 року у справі №2340/4023/18, від 05 березня 2020 року у справі №804/8630/16, від 12 липня 2022 року у справі №160/7345/20 та інших.
При цьому колегія суддів наголошує, що межах розгляду справи за позовом суб`єкта владних повноважень про стягнення заборгованості суд позбавлений процесуальної можливості здійснювати правовий аналіз питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань, що визначені (нараховані) платнику податковим повідомленням - рішенням, аналогічно суд позбавлений процесуальної можливості здійснювати і оцінку правильності нарахування пені. Правомірність та правильність такого нарахування має здійснюватися судом також у провадженні саме за позовом платника податків про оскарження дій контролюючого органу з нарахування пені, або у межах справи про стягнення податкового боргу, де заявлено зустрічний позов.
Суд звертає увагу, що в адміністративному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин). Під час розгляду справи суд зв`язаний предметом та підставами заявлених позивачем вимог. Вказаний принцип знайшов своє відображення у частині другій статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій вказано, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, та в межах позовних вимог.
Застосовуючи приведений висновок Верховного Суду до спірних в цій справі правовідносин, суд зазначає, що відповідач, заперечуючи проти позову, не оскаржив податкові повідомлення-рішення, а в межах справи, предметом доказування в якій є стягнення податкового боргу, суд позбавлений процесуальної можливості здійснювати правовий аналіз питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань, що визначені (нараховані) платнику податковими повідомленнями-рішеннями.
Також відповідач вказує на відсутність у ГУ ДПС повноважень на здійснення дій з погашення податкового боргу з орендної плати. При цьому зауважує, що позивач безпідставно втрутився в договірні відносини між орендодавцем Новоолександрівської сільської ради та орендарем, безпідставно переклав на себе функції іншого суб`єкта владних повноважень – орендодавця, яка і мала бути позивачем.
Підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) встановлено, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
У розумінні підпункту 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 ПК України платники орендної плати - землекористувачі (орендарі) земельних ділянок державної та комунальної власності на умовах оренди.
Згідно з підпунктом 270.1.2 пункту 270.1 статті 270 об`єктом оподаткування орендною платою є земельні ділянки державної та комунальної власності, надані в користування на умовах оренди.
Відповідно до пункту 288.1 статті 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.
Форма надання інформації затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.
Договір оренди земель державної і комунальної власності укладається за типовою формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.
Згідно із пунктом 288.4 статті 288 ПК України розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.
За приписами пункту 288.5 статті 288 ПК України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою за розмір земельного податку:
для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки;
для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено, - у розмірі не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області.
За змістом підпункту 288.5.2 пункту 288.5 статті 288 ПК України розмір орендної плати не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.
Податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів визначені статтями 285-287 Податкового кодексу України.
Абзацом першим пункту 286.5 статті 286 ПК України визначено, що нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки, у тому числі право на яку фізична особа має як власник земельної частки (паю), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, разом із детальним розрахунком суми податку, який, зокрема, але не виключно, має містити кадастровий номер та площу земельної ділянки, розмір ставки податку та розмір пільги зі сплати податку.
Згідно з підпунктом 271.1.1 пункту 271.1 статті 271 ПК України базою оподаткування земельним податком є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.
Відповідно до пункту 289.1 статті 289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.
Відповідно до підпункту 19-1.1.1 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу, зокрема, здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків.
Враховуючи, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності є формою плати за землю як обов`язкового платежу у складі податку на майно, а саме на контролюючі (податкові) органи покладені функції із адміністрування податків, зборів, платежів, наведені аргументи апелянта про відсутність у ГУ ДПС повноважень зі стягнення податкового боргу з орендної плати за землю є цілком безпідставними.
З цих саме підстав судом відхиляються доводи апелянта, що спір про стягнення орендної плати має розглядатися за правилами цивільного судочинства.
Так, пунктом 5 частини першої статті 19 КАС України установлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом.
Підпунктом 19-1.1.45 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України передбачено, що контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу, зокрема, звертаються до суду у випадках, передбачених законодавством.
Відповідно до пункту 87.11 статті 87 ПК України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження. 
Згідно з пунктом 95.1 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Наведене правове регулювання дає підстави стверджувати, що спір про стягнення з фізичної особи орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності як обов`язкового платежу у складі податку на майно належить саме до публічно-правових спорів, адже в цих правовідносинах позивач реалізує надані йому суб`єкту владних повноважень функції.
З урахуванням вищевказаного правового регулювання спірних правовідносин та встановлених обставин у справі, зокрема, що за відповідачем обліковується податковий борг, наявність якого та його розмір відповідачем не спростовано, а докази оскарження податкового боргу в цій сумі суду не надано, як й не надано доказів сплати суми цього податкового боргу, а також зважаючи на дотримання контролюючим органом порядку стягнення такого боргу, зокрема в частині направлення податкової вимоги, суд доходить до висновку про правильність висновків суду першої інстанції про задоволення позову. 
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини шостої статті 12 КАС України, розглянута за правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України розглядаються за правилами загального позовного провадження, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2025 року в справі № 160/6429/25 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2025 року в справі № 160/6429/25 за позовом Головного управління ДРПС у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення 13 січня 2026 року та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Повне судове рішення складене 13 січня 2026 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва 

суддя В.Є. Чередниченко 

суддя С.М. Іванов