ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 січня 2026 року	Львів	Справа № 380/13941/22 пров. № А/857/34681/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючої судді	Хобор Р. Б.,	
суддів:	Бруновської Н. В.,	
 	Шавеля Р. М.,	
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 09 липня 2025 року, що ухвалив суддя Гулик А.Г., у місті Львові, у справі № 380/13941/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.
Після закінчення розгляду справи до суду надійшла заява ОСОБА_1 про зміну способу та порядку виконання рішення суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.
Вказана заява обґрунтована тим, що судове рішення набрало законної сили 23.12.2022 та перебуває на виконанні в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області з 24.01.2023. Станом на червень 2025 року на виконання згаданого судового рішення боржник здійснив лише перерахунок пенсії, однак не здійснив її виплати у зв`язку із відсутністю коштів. Відтак, прийняте судове рішення, в частині виплати перерахованої пенсії з 01.04.2019 (виплата заборгованості), залишається невиконаним упродовж тривалого часу (більше як два роки з моменту набрання ним законної сили). 
Враховуючи викладене, просить суд змінити спосіб та порядок виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23.11.2022 у справі № 380/13941/22 в частині, що стосується зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести з 01.04.2019 перерахунок та виплату пенсії з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії відповідно до статей 43,63 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб” від 09.04.1992 № 2262-ХІІ, положень постанови Кабінету Міністрів України “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” від 30.08.2017 № 704, згідно з довідкою від 22.06.2022 № С/3529, виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області нараховану та невиплачену пенсію у розмірі 123 570,63 грн.
25.06.2025 до суду від представника відповідача надійшли заперечення на вказану заяву, які мотивовані тим, що відповідно до пункту 7 розділу ІІ Порядку розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 31.08.2009 № 21-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.09.2009 за № 897/16913 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 09.12.2021 № 35-1), видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, виданими або ухваленими після набрання чинності Законом України “Про гарантії держави щодо виконання судових рішень”, плануються в межах коштів Державного бюджету України, передбачених у Державному бюджеті України на фінансування пенсійних програм. Черговість виплат на виконання рішень суду визначається датою набрання ними законної сили. Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області веде діловодство в підсистемі “Документообіг” інтегрованої комплексної інформаційної системи (ІКІС) з січня 2020року. Документування в установі здійснюється в електронній формі, підписується (погоджується) із застосуванням електронного цифрового підпису підписанта та накладенням візуалізації штрих-коду з вихідним номером та датою. В підсистемі реєстр судових рішень ведеться електронний облік судових рішень. 
Згідно з обліком рішень суду, що набрали законної сили, зазначене рішення, а саме: рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18.07.2023 у справі № 380/13941/22 включене до обліку рішень суду. Постановою Кабінету Міністрів України від 22.11.2022 року № 1156 затверджено бюджет Пенсійного фонду України на 2024 рік. Грошові кошти у вигляді заборгованості по пенсії, які належать стягувачу за судовим рішенням, не є власністю управління Пенсійного фонду та не знаходяться на його рахунках. Тому виконання судового рішення у повному обсязі можливе лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок Державного бюджету. Стягнення з територіального органу Пенсійного фонду України коштів, які знаходяться на його рахунках, але призначених для іншої мети, може поставити під загрозу функціонування Головного управління Пенсійного фонду у Львівській області, виконання покладених на нього функцій та, відповідно, нанести шкоду необмеженій кількості осіб. 
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 09 липня 2025 року в задоволенні заяви відмовлено.
Приймаючи оскаржену ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що розрахунок суми заборгованості у перерахованому розмірі, що належить позивачці, судом. при ухваленні рішення від 22.11.2022 у справі № 380/13941/22 по суті позовних вимог, не здійснювався.
Відтак, на переконання суду першої інстанції, зміна способу виконання такого рішення із зобов`язання виплатити доплату у перерахованому розмірі на стягнення конкретної суми призведе до зміни рішення по суті, вихід за межі позовних вимог та вирішення питання, що не було предметом дослідження судом при розгляді справи.
Не погодившись із цим рішенням, його оскаржила позивачка, подавши апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким заяву задовольнити.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що невиконання рішення суду є самостійною підставою для застосування норм ст. 378 КАС України, а також те, що зміна способу виконання судового рішення призведе до зміни черговості виконання судового рішення у справі позивачки. 
Заслухавши суддю – доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Суд першої інстанції встановив, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22.11.2022 у справі № 380/13941/22 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії задоволено, а саме:
- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у проведенні з 01.04.2019 перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки від 22.06.2022 № С/3529, виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 , про розмір грошового забезпечення відповідно до статті 43 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб” від 09.04.1992 № 2262-XII;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести з 01.04.2019 перерахунок і виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії відповідно до вимог статей 43, 63 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб” від 09.04.1992 № 2262-XII, положень постанови Кабінету Міністрів України “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” від 30.08.2017 № 704, згідно з довідкою від 22.06.2022 № С/3529, виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням раніше виплачених сум.
Розрахунок суми заборгованості у перерахованому розмірі, що належить позивачу, судом при ухваленні рішення від 22.11.2022 у справі № 380/13941/22 по суті позовних вимог не здійснювався.
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно – правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого. 
Порядок та підстави зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення в адміністративному судочинстві врегульовані статтею 378 КАС України.
Положеннями абзацу першого частини першої статті 378 КАС України встановлено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.
Згідно з частиною третьою статті 378 КАС України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Водночас, з 19 грудня 2024 року положення частини третьої статті 378 КАС України на підставі Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень” від 21 листопада 2024 року № 4094-IX (далі - Закон № 4094-IX) були доповнені абзацом другим такого змісту: “Невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.”.
Ця норма встановлює самостійну та достатню підставу для зміни способу виконання після двомісячного строку невиконання рішення про пенсійні виплати.
Однак, як передбачено абзацом першим частини першої статті 378 КАС України, із заявою про зміну способу виконання судового рішення може звернутись, виключно стягувач чи виконавець.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Верховний суд у постанові від 28 жовтня 2025 року у справі № 380/7706/22 зробив такі висновки щодо застосування норм ч. 3 ст. 378 КАС України:
“…Отже, у даній ситуації наявний факт частково невиконання відповідачем рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 липня 2022 року у справі № 380/7706/22, яке набрало законної сили, щодо виплати на користь позивача перерахованої пенсійної виплати, протягом більш ніж двох місяців.
75. Таким чином, застосування процесуального механізму, передбаченого абзацом другим частини третьої статті 378 КАС України, про зміну способу і порядку виконання судового рішення із зобов`язання вчинити дії на стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області нарахованої суми (313587,00 грн) є єдиним дієвим та ефективним заходом, спрямованим на реальне поновлення порушених соціальних прав громадянина, а не на формальне завершення виконавчого провадження.
76. Суд відхиляє доводи Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, викладені у касаційній скарзі, щодо неможливості заміни зобов`язання вчинити дії на стягнення коштів, оскільки такий підхід є застарілим та таким, що не враховує змін, які відбулися у статті 378 КАС України згідно Законом №4094-IX.
77. Суд вважає неправомірним будь-який формалістичний підхід до тлумачення статті 378 КАС України, який дозволяє суб`єкту владних повноважень зловживати процесуальними правами шляхом затягування виконання рішення, особливо у випадках, коли такий підхід нівелює реальне поновлення прав заявника.
78. Водночас позиція Верховного Суду, відображена, зокрема, в ухвалі від 03 березня 2025 року у справі № 160/5259/20, послідовно підкреслює, що формальне виконання зобов`язань без реального відновлення прав особи є неприпустимим, особливо у справах щодо пенсійних виплат. Судовий контроль має гарантувати ефективний захист соціальних прав.
79. Вищенаведений правовий підхід Верховного Суду полягає в тому, що метою судового контролю за виконанням рішення суду є не лише перевірка звіту боржника, а й забезпечення фактичного поновлення прав. Якщо виконання рішення про зобов`язання вчинити дії блокується неправомірною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, суд зобов`язаний обрати інший спосіб виконання, який забезпечить безумовне і реальне поновлення прав, а саме - стягнення коштів.
80. У свою чергу зміна способу виконання судового рішення не є створенням нового грошового зобов`язання, оскільки сума заборгованості у розмірі 313587,00 грн є чітко визначеною та нарахованою самим відповідачем. Відтак, суди обґрунтовано здійснили заміну невиконаного зобов`язання нарахувати та виплатити грошові кошти на стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області цих коштів для забезпечення належної реалізації права позивача.”
Так, апеляційний суд встановив, що вказана позиція Верховного Суду викладена у справі, у якій суд встановив такі обставини:
- рішення суду щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат не виконується протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням;
- у справі відкрито виконавче провадження і здійснення виконавчих дій не призвело до фактичного виконання рішення суду.
Також апеляційний суд встановив, що відомості про відкриття (наявність) виконавчого провадження, та про здійснення примусового виконання судового рішення у справі ОСОБА_2 , як у заяві про зміну способу виконання судового рішення так, і у апеляційній скарзі відсутні.
У цьому контексті апеляційний суд вважає, що висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 28 жовтня 2025 року у справі № 380/7706/22 є нерелевантними до обставин справи за заявою ОСОБА_2 . 
Зміна способу і порядку виконання рішення є процесуальним інститутом стадії виконання судового рішення. 
На переконання апеляційного суду, можливість зміни способу виконання рішення суду без попереднього звернення до органів виконання суперечить чинній концепції регулювання процедури виконання судових рішень в цілому. 
Інститут виконання судових рішень передбачає активні дії стягувача щодо ініціювання виконання. Органи виконавчої служби наділені механізмами примусового виконання рішення суду та повноваженнями щодо застосування санкцій за невиконання судового рішення. 
Таким чином зміна способу виконання без використання цих механізмів нівелює зміст інституту виконання судових рішень, передбачений законодавством.
Апеляційний суд також зазначає, що звернення боржника (Пенсійного фонду України) до органу казначейського обслуговування, спроби виконання баржником рішення, намагання боржника виконати рішення суду чи часткове виконання боржником рішення, не позбавляють стягувача права ініціювати процедуру примусового виконання рішення, у випадку, якщо такі дії боржника є неефективними.
Також апеляційний суд звертає увагу на те, що як зазначено у пінкті 3 "Суть проекту Закону" пояснювальної записки до проєкту Закону № 4094-ІХ (на яку покликається Верховний Суд у справі № 380/7706/22 https://itd.rada.gov.ua/billinfo/Bills/pubFile/1861803), проектом Закону запропоновано доповнити ГПК України, ЦПК України та КАС України такими положеннями:
1) встановити, що невиконання боржником рішення суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна стягувача або майна, присудженого на користь стягувача, протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з боржника вартості відповідного майна.
3) встановити, що в адміністративному судочинстві відсутність виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду не перешкоджає суду застосувати заходи судового контролю.
Стаття 381-1 КАС України "Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах" складається з таких норм.
1. Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції.
2. Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому статтями 287, 382-382-3 і 383 цього Кодексу.
Отже, встановлення чи зміна способу або порядку виконання рішення суду, що регламентовано статтею 378 КАС України не є формою судового контролю за виконанням судових рішень, а належить до інших процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у адміністративних справах. 
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що законодавець не мав на меті замінювати процедури примусового виконання рішення судів у вказаній категорії справ процедурами, пов`язаними із зміною способу чи порядку виконання судових рішень.
За таких обставин, на переконання апеляційного суду, частину третю статті 378 КАС України необхідно розуміти так, що застосування визначеною цією нормою підстави для зміни способу виконання рішення суду можливе після неефективності виконавчих процедур (враховуючи їх обов`язковість) протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням. 
Вказаний висновок узгоджується із висновками Верховного Суду у справі № 380/7706/22, які викладені вище.
Так, на переконання апеляційного суду, відсутність активних дій заявниці спрямованих на примувове виконання рішення суду у справі ОСОБА_2 , свідчить про те, що ОСОБА_2 не скористалась усіма передбаченими законодавством засобами для виконання рішення суду у власній справі, а тому застосування процесуального механізму, передбаченого абзацом другим частини третьої статті 378 КАС України, в даному випадку, є передчасним.
Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що в апеляційній скарзі позивачка покликається на те, що невиконання рішення суду є самостійною підставою для застосування норм ст. 378 КАС України, а також те, що зміна способу виконання судового рішення призведе до зміни черговості виконання судового рішення у справі позивачки. 
Суд першої інстанції, у свою чергу, в задоволенні заяви позивачки відмовив з тих підстав, що розрахунок суми заборгованості у перерахованому розмірі, що належить позиваці, судом при ухваленні рішення від 22.11.2022 у справі № 380/13941/22 по суті позовних вимог не здійснювався.
Відтак, на переконання суду першої інстанції, зміна способу виконання такого рішення із зобов`язання виплатити доплату у перерахованому розмірі на стягнення конкретної суми призведе до зміни рішення по суті, вихід за межі позовних вимог та вирішення питання, що не було предметом дослідження судом при розгляді справи.
Апеляційний суд з приводу вказаного висновку суду першої інстанції зазначає, що Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2025 року у справі № 380/7706/22 відсутність розрахунку заборгованості під час розгляду справи не вважав перешкодою для зміни способу виконання судового рішення, тому відповідний висновок суду першої інстанції суперечить практиці Верховного Суду у вказаній категорії спорів.
Однак, з огляду на те, що апелянтка не зазначає вказаної обставини як аргументу для скасування судового рішення, апеляційний суд не вбачає правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
При цьому, вказані висновки апеляційного суду не є перешкодою для звернення до суду із заявою про зміну способу виконання рішення суду, у випадку неможливості виконання рішення органами державної виконавчої служби.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції - без змін.
Оскільки, апеляційний суд залишив рішення суду першої інстанції без змін, то розподіл судових витрат не проводиться.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 09 липня 2025 року у справі № 380/13941/22 - без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 
Головуюча суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. М. Шавель  	
Повний текст постанови складено 02.02.26