Справа № 585/4934/25 
Номер провадження 2/585/305/26 

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 січня 2026 року м.Ромни
Роменський міськрайонний суд Сумської області у складі:
головуючої судді – Машини І.М.
з участю секретаря судового засідання – Зубко К.В.,
розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , поданої представником ОСОБА_2 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», третя особа: приватний виконавець виконавчого органу Сумської області Закорко Вадим Вікторович, про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, -

в с т а н о в и в:

До суду звернувся ОСОБА_1 до ТОВ «Українські фінансові операції» про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем вчинено виконавчий напис №11323 від 22.11.2021, про стягнення з нього на користь ТОВ «Українські фінансові операції» заборгованості в розмірі 27040 грн. 00 коп. На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого органу Сумської області Закорко Вадимом Вікторовичем відкрито виконавче провадження №67801101 від 07.12.2021. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко Анни Сергіївни від 25.05.2025, виконавче провадження №67801101 від 07.12.2021 прийнято нею до свого провадження та постановою від 28.05.2025, накладено арешт на все майно та кошти боржника – ОСОБА_1 . Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09.09.2025 позов ОСОБА_1 задоволено повністю – визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Золотих Олександра Олександровича №11323 від 22.11.2021 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції» заборгованості в розмірі 27040 грн. 00 коп. Вказане рішення набрало законної сили 10.10.2025. Разом з позовною заявою ним було подано до суду заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу, який оскаржується боржником у суді. Проте, з моменту відкриття виконавчого провадження та до моменту зупинення стягнення, з рахунків ОСОБА_1 здійснені відрахування в межах виконавчого провадження. Як вбачається з листа приватного виконавця Макаренко А.С. №379763 від 30.10.2025, в межах відкритого виконавчого провадження №67801101 з рахунків ОСОБА_1 стягнуто кошти на загальну суму 21 962, 98 грн. Згідно розподілу, здійсненого приватним виконавцем на суму 21 962,98 грн., з даних коштів 9 342,08 грн. перераховано на рахунок стягувача в рахунок сплати заборгованості за виконавчим документом. Таким чином, ТОВ «Українські фінансові операції» безпідставно набуло кошти в сумі 9 342,08 грн., оскільки з дня набрання рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09.09.2025 законної сили, у стягувача відпали правові підстави для набуття грошових коштів у сумі 9 342,08 грн.
З метою врегулювання спору в досудовому порядку, він 05 листопада 2025 року, в порядку ст. 1212 ЦК України, звернувся з вимогою до ТОВ «Українські фінансові операції» про повернення безпідставно набутих коштів. Станом на час подачі позову від ТОВ «Українські фінансові операції» ані кошти, ані будь-які листи не надходили, тому його вимоги не виконані.
25 грудня 2025 року судом відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а. с. 23).
Відповідач, який належним чином повідомлявся про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, не скористався своїм правом та не направив до суду відзив на позовну заяву.
Третя особа, який належним чином повідомлявся про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, не скористався своїм правом та не направив до суду письмові пояснення по справі.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Як встановлено судом та вбачається з письмових матеріалів справи, рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09 вересня 2025 року, ухваленим по справі №712/8530/25, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Золотих Олександра Олександровича №11323 від 22.11.2021 про звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції» заборгованості у розмірі 27040,00 грн. Стягнуто з ТОВ «Українські фінансові операції» на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 968, 96 коп. (а. с. 14-18).
Тобто, зазначене вище судове рішення ухвалене судом у справі між тими самими сторонами, воно набрало законної сили у встановленому законом порядку, а відтак у розумінні частини четвертої статті 82 ЦПК України має преюдиційний характер відносно даної справи, що розглядається.
Згідно описової та мотивувальної частини вказаного рішення суду убачається, що в ході розгляду судової справи №712/8530/25 судом було встановлено, що 22.11.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. вчинено виконавчий напис №11323 про звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції» заборгованості за кредитним договором у розмірі 27040,00 грн.
В свою чергу, приватним виконавцем Закорко О.О. 07.12.2021 року відкрито виконавче провадження №67801101 з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа (а. с. 13).
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко Анни Сергіївни від 25.05.2025, виконавче провадження №67801101 від 07.12.2021 прийнято нею до свого провадження та постановою від 28.05.2025, накладено арешт на все майно та кошти боржника – ОСОБА_1 (а. с. 12).
У зв`язку із тим, що вищевказаний виконавчий напис приватного нотаріуса Золотих О.О., який перебував на примусовому виконанні, у подальшому судом був визнаний таким, що не підлягає виконанню з частковим стягненням з Товариства списаних грошових коштів з рахунку позивача, неповернутими ОСОБА_1 залишились списані грошові кошти в розмірі 9342,08 грн., які надалі безпідставно утримуються Товариством.
Так, згідно листа приватного виконавця Макаренко А.С. №379763 від 30.10.2025, в межах відкритого виконавчого провадження №67801101 з рахунків ОСОБА_1 стягнуто кошти на загальну суму 21 962, 98 грн. Згідно розподілу, здійсненого приватним виконавцем на суму 21 962,98 грн., з даних коштів 9 342,08 грн. перераховано на рахунок стягувача в рахунок сплати заборгованості за виконавчим документом (а. с. 20).
05.11.2025 року позивач направив на адресу ТОВ «Українські фінансові операції» заяву, у якій просив повернути стягнуті з нього в рамках вищевказаного виконавчого провадження грошові кошти в сумі 9342,08 грн., які безпідставно утримуються Товариством (а. с. 5, 6, 7).
Положеннями статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому,що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України).
Відповідно до приписів статті 12 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Частиною четвертою статті 82 ЦПК України передбачено, що встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.
Суб`єктивними межами є те, що в двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду.
Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі.
При цьому, оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники, то в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах.
Відповідно до частин першої, другої статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом.
Зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.
Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення.
Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав).
Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі.
Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.
Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникненні обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.
Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).
Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.
Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.
Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.
Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року у справі №201/6498/20 та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі №910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі №910/16664/18.
Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В тому числі, суд враховує вимоги статті 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
Відповідач не надав суду жодних доказів на спростування викладених у позові обставин.
Разом з тим, для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212 - 1214 ЦК України).
Таким чином, за вказаних обставин, оскільки виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню, і відпадала правова підстава для отримання відповідачем вказаних грошових коштів, суд дійшов до переконання, що грошові кошти у розмірі 9342,08 грн., які були стягнуті на користь відповідача при примусовому виконанні виконавчого напису нотаріуса, підлягають поверненню позивачу.
Згідно вимог статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат.
Тому, відповідно до вимог частини першої статті 141 ЦПК України, так як позивач звільнений від сплати судового збору, позовні вимоги задоволені в повному обсязі, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 19, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд 
у х в а л и в: 

Позовні вимоги ОСОБА_1 , поданої представником ОСОБА_2 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», третя особа: приватний виконавець виконавчого органу Сумської області Закорко Вадим Вікторович, про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, - задовольнити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 9342 грн. 08 коп.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», адреса: місто Київ, вулиця Набережно-Корчуватська, будинок 27, приміщення 2, код ЄДРПОУ - 40966896.
Третя особа: Приватний виконавець виконавчого органу Сумської області Закорко Вадим Вікторович, місцезнаходження: провул. Пляжний, буд. 3, м. Суми, 40000.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО
МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ        І.М. Машина