ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2025 року 
м. Київ
справа № 400/4449/24
адміністративне провадження № К/990/40142/24 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Желєзного І. В.,
суддів: Білак М. В., Мельник-Томенко Ж. М.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Зудінов Олег Олексійович, на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 липня 2024 року (суддя Птичкіна В. В.) і постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року (головуючий суддя Лук`янчук О. В., судді Бітов А. І., Ступакова І. Г.) у справі № 400/4449/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Південної митниці про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
1. У травні 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивачка, скаржниця) звернулася до суду з адміністративним позовом до Південної митниці (далі - відповідач), у якому просила суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 12 квітня 2024 року       № 49-о «Про звільнення ОСОБА_1 »;
- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу проведення митного аудиту відповідача з 20 квітня 2024 року;
- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20 квітня 2024 року по день винесення судом рішення про поновлення на роботі включно.
2. На обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що її звільнення відбулося з порушенням процедури, оскільки додаткову угоду про розірвання контракту не було укладено. Відповідач видав наказ про її звільнення наступного дня після подання нею відповідної заяви, чим позбавив її можливості відкликати заяву про звільнення. Позивачка вважає, що поданням (до дня звільнення) заяви про відкликання заяви про звільнення вона висловила свій намір продовжувати службу, тому обов`язком відповідача, на її думку, було скасування наказу про звільнення. На думку позивачки, залишаючи без розгляду її заяву про відкликання заяви про звільнення, відповідач фактично проігнорував відсутність належним чином оформленого волевиявлення ОСОБА_1 про припинення контракту за угодою сторін. Також вказує на те, що вона відкликала свою заяву про звільнення до 19 квітня 2024 року, тобто, до дати звільнення. Крім того зазначила, що на момент написання та подачі заяви про звільнення з роботи у неї було відсутнє свідоме самостійне волевиявлення про припинення трудового договору за угодою сторін, вона не бажала звільнятися з роботи, а заяву про звільнення написала перебуваючи в стані погіршеного здоров`я та душевного хвилювання, яку потім відкликала. Таким чином, позивачка вважає, що її звільнення відбулось без взаємної згоди сторін, у зв`язку із чим, наказ про звільнення є незаконним та підлягає скасуванню з одночасним її поновленням на попередній посаді.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
3. Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 липня       2024 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року, у задоволенні позову відмовлено.
4. Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що згідно з усталеною судовою практикою Верховного Суду, при домовленості між працівником і роботодавцем (власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом) про припинення трудового договору за угодою сторін, такий договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості можливе лише в разі взаємної згоди на це роботодавця (власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу) і працівника. Якщо роботодавець і працівник домовилися про певну дату припинення трудового договору, останній не має права в односторонньому порядку відкликати свою заяву про звільнення. Приписами чинного законодавства для роботодавця (власника або уповноваженого ним органу) не передбачено обов`язку приймати відкликання працівником своєї заяви про звільнення у разі досягнення домовленості про звільнення за угодою сторін.
5. Суд апеляційної інстанції погодився і висновками суду першої інстанції, що звільнення позивачки проведено відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, і підстав для скасування оскаржуваного наказу, поновлення позивача на посаді та стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу немає.
6. Не погоджуючись із цими судовими рішеннями, представник позивачки звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), надіславши її 21 жовтня 2024 року через підсистему «Електронний суд».
Короткий зміст та обґрунтування наведених в касаційній скарзі вимог
7. На обґрунтування касаційної скарги представник позивачки зазначає, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, судом першої та апеляційної інстанцій допущено порушення норм матеріального та процесуального права.
8. На його думку, суд касаційної інстанції повинен відступити від висновків, які викладені в постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі                    № 820/3360/17 (пункт 47 цієї постанови).
9. Також посилається на те, що момент досягнення та спосіб формалізації згоди на строкове розірвання контракту, виходячи з приписів частини п`ятої статті 570 Митного кодексу України, частини тринадцятої статті 31-1 Закону України від             10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VIII) та частини шостої статті 7 КАС України, така згода має вважатись досягнутою лише в момент укладення сторонами додаткової угоди про дострокове розірвання контракту про проходження державної служби. І лише укладена сторонами додаткова угода про розірвання контракту має бути підставою для видання суб`єктом призначення наказу про звільнення державного службовця з посади.
10. Оскільки у спірному випадку згода між сторонами контракту не досягнута, має місце порушення порядку припинення державної служби, а оскаржуваний наказ є протиправним та підлягає скасуванню.
11. На думку представника позивачки, буквальне тлумачення частини другої статті 86 Закону № 889-VIII свідчить про те, що предметом зазначеної в ній угоди (домовленості) є лише зменшення двотижневого строку, визначеного частиною першою статті 86 Закону № 889-VIII.
12. З урахуванням наведеного вище, представник позивачки просить скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 липня 2024 року і постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Позиція інших учасників справи
13. У відзиві на касаційну скаргу представник відповідача зазначив, що у спірних правовідносинах судами попередніх інстанцій правильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.
14. Звертає увагу, що скаржниця самостійно, двічі, виявила волевиявлення звільнитися з займаної нею посади за угодою сторін (шляхом подання відповідних заяв), з різницею лише у бажаній даті звільнення. Відповідач не здійснював жодних протиправних дій по відношенню до позивачки, які б створювали передумови до її подальшого волевиявлення у вигляді звільнення із займаної посади.
15. За угодою сторін може бути припинено як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір. Визначення дати звільнення за згодою сторін є обов`язковою умовою такого звільнення, оскільки сприяє свідомому волевиявленню працівника щодо звільнення з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 36 Кодексів законів про працю України, а також частиною другою статті 86 Закону № 889-VIII.
16. Формальне оформлення припинення трудового договору за угодою сторін здійснюється з боку працівника шляхом написання заяви про звільнення із зазначенням підстави та строку звільнення, а згода роботодавця на запропоновані працівником умови підтверджується відповідним наказом про звільнення, що повинен відповідати умовам запропонованим працівником.
17. Представник відповідача зазначає, що, виходячи зі змісту поняття «угода сторін» в контексті припинення трудового договору, тлумачиться як вільне волевиявлення обох сторін, за наявністю якого роботодавцем та найманим працівником досягається спільна згода на припинення трудових відносин у визначений строк.
18. Звертає увагу, що якщо роботодавець і працівник домовились про певну дату припинення трудового договору, працівник не має права відкликати свою заяву про звільнення. Анулювати таку домовленість можна лише за взаємною згодою на це власника або уповноваженого ним органу і працівника.
19. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09 травня 2024 року у справі № 380/7066/23, від 03 квітня 2024 року у справі № 380/7136/23, від 29 червня 2022 року у справі № 640/18748/19, від 21 жовтня 2021 року у справі № 540/1615/19, від 31 серпня 2020 року у справі № 359/5905/18, від 09 липня         2020 року у справі № 815/7236/16, від 19 лютого 2020 року у справі № 815/4354/17.
20. Норми статей 570 Митного кодексу України та 311 Закону № 889-VIII не передбачають укладення між працівником та суб`єктом призначення додаткової угоди про дострокове розірвання контракту про проходження державної служби, а тому скаржниця хибно вимагала від суб`єкта призначення надання їй проєкту додаткової угоди про дострокове розірвання контракту про проходження державної служби, оскільки жодним нормативно-правовим актом, що регулює спірні правовідносини, не передбачено укладення такої угоди між сторонами.
21. Позиція скаржниці щодо необхідності застосувати до спірних правовідносин аналогію закону/аналогію права в контексті укладення додаткової угоди про дострокове розірвання контракту про проходження державної служби є лише її суб`єктивною думкою, базованою на власному тлумаченні норм чинного законодавства.
22. Подаючи до відділу по роботі з персоналом свої заяви про звільнення із займаної посади за угодою сторін, скаржниця чітко вбачала особливості такого звільнення і відповідні юридичні наслідки такого звільнення. Відповідач вважає недоцільним відступ від правових висновків Верховного Суду, які передбачають, що у разі звільнення за угодою сторін, коли роботодавець і працівник домовились про певну дату припинення трудового договору, працівник не має права в односторонньому порядку відкликати свою заяву про звільнення без згоди на це суб`єкта призначення.
23. У зв`язку з викладеним представник відповідача просить відмовити в задоволенні касаційної скарги позивачки, а оскаржувані рішення суду першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.
Рух касаційної скарги
24. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою від 06 листопада 2024 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 липня 2024 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року у справі №400/4449/24.
25. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 вересня 2025 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів, головуючим суддею визначено Желєзного І. В., суддів Білак М. В. та Мельник-Томенко Ж. М.
26. Ухвалою від 11 грудня 2025 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою призначив справу до касаційного розгляду в порядку письмового провадження.
Обставини справи, установлені судами попередніх інстанцій 
27. Як встановлено судами попередніх інстанцій, наказом начальника Миколаївської митниці від 17 липня 2023 року № 279-о ОСОБА_1 призначено з 18 липня 2023 року на посаду начальника відділу проведення митного аудиту Миколаївської митниці на умовах строкового договору до призначення на цю посаду в установленому законодавством порядку переможця конкурсу, але не більше 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану.
28. 17 липня 2023 року начальник Миколаївської митниці та позивач підписали контракт № 145 про проходження державної служби, строк дії Контракту до               17 липня 2026 року.
29. 10 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до начальника Миколаївської митниці із заявою, в якій просила звільнити її з 15 квітня 2024 року за угодою сторін.
30. На заяві від 10 квітня 2024 року наявна резолюція від 11 квітня 2024 року «залишити без розгляду».
31. Згідно із службовою запискою відділу по роботі з персоналом Миколаївської митниці від 29 травня 2024 року, вказана резолюція пояснює те, що 11 квітня        2024 року позивачка звернулась з проханням не брати до уваги заяву про звільнення, оскільки досягла усної домовленості з керівництвом про дату звільнення за угодою сторін, а саме 19 квітня 2024 року, через неможливість передати справи і довірене у зв`язку з виконанням посадових обов`язків майно уповноваженій особі до дати звільнення зазначеній у заяві (15 квітня 2024 року), відповідно до статті 89 Закону № 889-VIII. Ураховуючи вищезазначене, заяву про звільнення від 10 квітня 2024 року залишено без розгляду.
32. 11 квітня 2024 року позивачка звернулась до начальника Миколаївської митниці із заявою, в якій просила звільнити її 19 квітня 2024 року за угодою сторін відповідно до пункту 3 частини першої статті 83 та частини другої статті 86 Закону № 889-VIII.
33. 12 квітня 2024 року начальник Миколаївської митниці, на підставі заяви позивача, видав наказ № 49-о «Про звільнення ОСОБА_1 ».
34. У пункті 1 наказу вказано про припинення державної служби та звільнення           19 квітня 2024 року ОСОБА_1 за угодою сторін та про розірвання Контракту.
35. У преамбулі наказу є посилання на пункти 2, 4 частини дванадцятої статті 31-1, пункт 3 частини першої статті 83, частину другу статті 86 Закону № 889-VIII, Порядок укладання контрактів про проходження державної служби, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року № 494.
36. Із указаним наказом позивачка ознайомлена під особистий підпис, проте без зазначення дати ознайомлення, що підтверджується листом ознайомлення до наказу Миколаївської митниці від 12 квітня 2024 року № 49-о «Про звільнення ОСОБА_1 ».
37. 15 квітня 2024 року позивачка подала до відділу по роботі з персоналом на ім`я начальника митниці заяву про відкликання заяви від 11 квітня 2024 року про звільнення за угодою сторін, просила залишити відповідну заяву про звільнення без розгляду, у зв`язку із бажанням продовжити виконання умов контракту              № 145 про проходження державної служби від 17 липня 2023 року, який дійсний до               17 липня 2026 року.
38. Рішенням керівника Миколаївської митниці, оформленого у вигляді резолюції до заяви ОСОБА_1 № 53 від 15 квітня 2024 року, наказ Миколаївської митниці від 12 квітня 2024 року № 49-о «Про звільнення ОСОБА_1 » залишено чинним, а заяву позивачки від 15 квітня 2024 року вх. № 53 про відкликання заяви від 11 квітня 2024 року залишено без розгляду.
39. Це рішення обґрунтоване тим, що на підставі заяви позивачки від 11 квітня 2024 року про звільнення з посади начальника відділу проведення митного аудиту Миколаївської митниці за угодою сторін 19 квітня 2024 року сторонами досягнуто взаємної згоди. На підставі зазначеного видано і погоджено наказ Миколаївської митниці від 12 квітня 2024 року № 49-о «Про звільнення ОСОБА_1 ». Позивачка ознайомлена з наказом без заперечень.
40. Позивачка ознайомлена з прийнятим рішенням під підпис 16 квітня 2024 року о 17:55.
41. 17 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до начальника митниці із заявою, у якій зазначила, що повторно відкликає заяву від 11 квітня 2024 року про звільнення за угодою сторін та просила залишити її без розгляду з наступних причин, зокрема: заява про звільнення за угодою сторін була подана під тиском; з наказом про звільнення позивачка ознайомлена неналежним чином, оскільки            12 квітня 2024 року лише підписано лист-ознайомлення у формі таблиці.
42. Листом від 23 квітня 2024 року відповідач відповів на заяву позивачки від            17 квітня 2024 року, у якому зазначено, що 11 квітня 2024 року до відділу по роботі з персоналом подано заяву про звільнення за угодою сторін, яка написана власноруч позивачем, останнім робочим днем узгоджено 19 квітня 2024 року.            12 квітня 2024 року видано наказ про звільнення, з яким позивачка ознайомлена 12 квітня 2024 року.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ КАСАЦІЙНОГО АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДУ
Релевантні джерела права й акти їх застосування. Оцінка висновків судів першої та апеляційної інстанцій, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
43. Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
44. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).
45. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 4-7 частини третьої статті 353, абзацом другим частини першої статті 354 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 341 КАС України).
46. У справі, що розглядається, ОСОБА_1 просить визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 12 квітня 2024 року № 49-о «Про звільнення ОСОБА_1 », поновити її на відповідній посаді та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20 квітня 2024 року по день винесення судом рішення про поновлення на роботі включно.
47. Касаційне провадження у справі відкрито з огляду на потребу перевірити доводи скаржниці щодо наявності підстав для оскарження рішення суду першої та апеляційної інстанцій, передбачених пунктами 2, 3 та 4 частини четвертої статті 328 КАС України.
48. Спірним питанням у цій справі є те, чи можливо припинити державну службу та звільнити оскаржуваним наказом відповідача від 12 квітня 2024 року № 49-о «Про звільнення ОСОБА_1 » 19 квітня 2024 року, начальника відділу проведення митного аудиту Миколаївської митниці, з займаної посади, за угодою сторін та розірвати контракт про проходження державної служби від 17 липня 2023 року № 145 відповідно до пункту 2 та 4 частини дванадцятої статті 31-1, пункту 3 частини першої статті 83, частини другої статті 86 Закону № 889-VIII, Порядку укладання контрактів про проходження державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року № 494 на підставі її заяви від        11 квітня 2024 року, яку нею відкликано 15 та 17 квітня 2024 року.
49. Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
50. Частиною першою статті 569 Митного кодексу України (далі - МК України) встановлено, що працівники митних органів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, є посадовими особами. Посадові особи митних органів є державними службовцями.
51. Відповідно до частини третьої статті 569 МК України правове становище посадових осіб митних органів визначається цим Кодексом, а в частині, не врегульованій ним, - законодавством про державну службу та іншими актами законодавства України.
52. Частиною п`ятою статті 570 МК України визначено, що з особами, які призначаються на службу до митних органів на посади державної служби, можуть укладатися контракти про проходження державної служби відповідно до законодавства про державну службу з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Рішення про віднесення посади державної служби до посад, призначення на які здійснюється з укладанням контракту про проходження державної служби, приймається до проведення конкурсу керівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, або керівником митниці у разі делегування йому відповідних повноважень.
Контракт про проходження державної служби укладається з особами у разі необхідності забезпечення організації та виконання завдань, що мають як тимчасовий, так і постійний характер.
Чисельність посад державної служби в митному органі, на які здійснюється призначення з укладанням контракту про проходження державної служби, не обмежується.
Контракт про проходження державної служби укладається на строк до трьох років.
Дія контракту про проходження державної служби за умови належного його виконання державним службовцем може бути продовжена за угодою сторін на той самий або більший строк, але не більше ніж на три роки шляхом підписання сторонами відповідних змін до контракту.
53. Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначає Закон № 889-VIII (у редакції чинній станом на момент виникнення правовідносин), який є спеціальним законом з питань вступу, проходження та припинення державної служби.
54.          Частиною першою статті 31^1 Закону № 889-VIII встановлено, що з особою, яка призначається на посаду державної служби, може бути укладено контракт про проходження державної служби відповідно до пункту 3 частини другої статті 34 цього Закону в порядку, що затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.
55. Порядок призначення на посади державної служби з укладанням контракту про проходження державної служби, зокрема, визначає: 1) умови, за яких призначення на посаду державної служби може здійснюватися на умовах, передбачених контрактом; 2) обчислення строку проходження державної служби за контрактом та порядок набрання контрактом чинності; 3) види і порядок узгодження додаткових умов контракту; 4) порядок укладання контрактів; 5) відповідальність сторін та порядок вирішення спорів; 6) порядок продовження строку, зміни умов, припинення дії та розірвання контракту; 7) особливості укладання окремих контрактів (частина друга статті 31^1 Закону № 889-VIII).
56. Рішення про віднесення посади державної служби до посад, призначення на які здійснюється з укладанням контракту про проходження державної служби, приймається суб`єктом призначення або керівником державної служби до проведення конкурсу (частина третя статті 31^1 Закону № 889-VIII).
57. Контракт про проходження державної служби укладається на строк до трьох років (частина восьма статті 31^1 Закону № 889-VIII).
58. Дія контракту про проходження державної служби припиняється: 1) у разі закінчення строку, на який укладено контракт; 2) за ініціативою державного службовця або за угодою сторін; 3) за ініціативою суб`єкта призначення або керівника державної служби - у разі невиконання або неналежного виконання державним службовцем умов контракту; 4) у разі припинення державної служби з підстав, визначених частиною першою статті 83 цього Закону (частина дванадцята статті 31^1 Закону № 889-VIII).
59. Підпунктом 3 частини першої статті 83 Закону № 889-VIII визначено, що державна служба припиняється за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону).
60. Державна служба припиняється з підстав, передбачених контрактом про проходження державної служби (у разі укладення) (стаття 88^-1 цього Закону) (підпункт 9 частини першої статті 83 Закону № 889-VIII).
61. Статтею 86 Закону № 889-VIII передбачено, що державний службовець має право звільнитися зі служби за власним бажанням, попередивши про це суб`єкта призначення у письмовій формі не пізніш як за 14 календарних днів до дня звільнення.
Державний службовець може бути звільнений до закінчення двотижневого строку, передбаченого частиною першою цієї статті, в інший строк за взаємною домовленістю із суб`єктом призначення, якщо таке звільнення не перешкоджатиме належному виконанню обов`язків державним органом.
Суб`єкт призначення зобов`язаний звільнити державного службовця у строк, визначений у поданій ним заяві, у випадках, передбачених законодавством про працю.
62. Статтею 88^1 Закону № 889-VIII визначено, що контрактом про проходження державної служби можуть бути встановлені додаткові, крім передбачених цим Законом, підстави припинення державної служби.
63. Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував на тому, що у разі, коли працівник вимагає достроково розірвати укладений з ним трудовий договір (контракт), а роботодавець не заперечує щодо припинення з цим працівником трудових відносин, такий договір може бути припинено за угодою сторін. Водночас, законодавством не встановлено відповідного порядку чи строків припинення трудового договору за угодою сторін, у зв`язку із чим вони визначаються працівником і власником або уповноваженим ним органом у кожному конкретному випадку.
64. У справі, яка розглядається, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що звільнення ОСОБА_1 здійснено відповідно до пунктів 2 та 4 частини дванадцятої статті 31-1, пункту 3 частини першої статті 83, частини другої статті 86 Закону № 889-VIII, Порядку укладання контрактів про проходження державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від            17 червня 2020 року № 494 на підставі поданої нею власноручно написаної заяви, у якій остання чітко визначила підставу звільнення - за угодою сторін, а також дату припинення трудових відносин - 19 квітня 2024 року.
65. За результатами розгляду поданої заяви, 12 квітня 2024 року відповідач видав наказ № 49-о, яким припинив державну службу та звільнив ОСОБА_1 19 квітня 2024 року з посади начальника відділу проведення митного аудиту Миколаївської митниці за угодою сторін та розірвав контракт про проходження державної служби від 17 липня 2023 року № 145 відповідно до пункту 2 та 4 частини дванадцятої статті 31-1, пункту 3 частини першої статті 83, частини другої статті 86 Закону № 889-VIII, Порядку укладання контрактів про проходження державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від            17 червня 2020 року № 494, на підставі її заяви від 11 квітня 2024 року, яку нею відкликано 15 та 17 квітня 2024 року.
66. Як установлено судом першої інстанції, до відзиву відповідач додав доказ ознайомлення позивачки з оскаржуваним наказом від 12 квітня 2024 року № 49-0 (а. с. 38).
67. Також, позивачкою 15 та 17 квітня 2024 року подані до відповідача  заяви про відкликання заяви про звільнення від 11 квітня 2024 року, які отримані відповідачем після погодження відповідного звільнення та видання відповідачем оскаржуваного наказу.
68. Розглядаючи позовні вимоги щодо скасування наказу про припинення трудового договору (контракту) за угодою сторін, суди повинні з`ясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору (контракту) за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видання наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін; чи була згода власника або уповноваженого ним органу на анулювання угоди сторін про припинення трудового договору.
69. Якщо роботодавець і працівник домовилися про певну дату припинення трудового договору (контракту), останній не має права в односторонньому порядку відкликати свою заяву про звільнення. Анулювати таку домовленість можна лише за взаємною згодою на це роботодавця (власника або уповноваженого ним органу) і працівника.
70. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року у справі № 540/1615/19.
71. Приписами чинного законодавства для роботодавця (власника або уповноваженого ним органу) не передбачено обов`язку приймати відкликання працівником своєї заяви про звільнення у разі досягнення домовленості про звільнення за угодою сторін.
72. Згідно із усталеною судовою практикою при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (роботодавцем) про припинення трудового договору (контракту) за угодою сторін, такий договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості можливе лише в разі взаємної згоди на це власника або уповноваженого ним органу (роботодавця) і працівника.
73. Про необхідність взаємної згоди власника або уповноваженого ним органу                  і працівника щодо анулювання домовленості про припинення трудового договору            зазначено у постанові Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 року в справі  № 404/3049/15-ц (6-1269цс16). Відповідних висновків дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 27 березня 2019 року у справі №524/3490/17-ц, від              22 квітня 2019 року у справі №759/11508/16-ц, від 19 липня 2019 року у справі №452/1839/16-а, від 27 травня 2020 року у справі №404/6236/19, від 15 липня         2020 року у справі №733/498/17, від 31 серпня 2020 року у справі №359/5905/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №234/3268/19, від 29 жовтня 2020 року у справі №826/3388/18, від 21 квітня 2021 року у справі №758/11224/18, від 28 квітня          2021 року у справі №647/3372/19, від 21 жовтня 2021 року у справі № 540/1615/19, від 16 березня 2023 року у справі № 820/3360/17, від 25 жовтня 2023 року у справі № 460/2829/22, від 14 лютого 2024 року у справі № 460/3284/22.
74. Помилковим є посилання представника позивачки на відсутність висновків Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах і суд першої інстанції розглянув, а суд апеляційної інстанції переглянув цю справу у відповідності до наведених вище висновків, установивши, що взаємної згоди щодо анулювання домовленості між позивачем і відповідачем про припинення трудових відносин за угодою сторін досягнуто не було. За відсутності належних і допустимих доказів існування такої згоди відповідача, висновки суду першої та апеляційної інстанцій про те, що звільнення позивачки проведено із дотриманням вимог законодавства, є обґрунтованим. Відкликання позивачкою в односторонньому порядку своєї заяви про звільнення за угодою сторін не свідчить про досягнення домовленості сторін про продовження трудових відносин (контракту), без згоди на це роботодавця, і не може бути підставою для поновлення її на роботі.
75. Отже, на момент складання заяви про звільнення за угодою сторін з 19 квітня 2024 року в позивачки існувало відповідне волевиявлення на припинення контракту за зазначеною підставою, а наступна зміна нею власного рішення не впливає на чинність уже досягнутої домовленості з роботодавцем, без згоди останнього на таку зміну.
76. Твердження позивачки стосовно факту наявності тиску під час написання нею заяви на звільнення перевірені судами першої та апеляційної інстанцій, які з`ясували, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що така заява була подана внаслідок вчинення тиску на ОСОБА_1 зі сторони відповідача. Суд апеляційної інстанції також зазначив, що у повторно поданій заяві про відкликання заяви про звільнення позивачкою жодним чином не обґрунтовано, у чому полягає «тиск» на неї щодо спонукання на написання заяви про звільнення.
77. Водночас Верховний Суд звертає увагу на висновок, зроблений у постанові цього Суду від 29 жовтня 2020 року в справі №826/3388/18 про те, що Законом № 889-VIIІ передбачений механізм реагування державних службовців на спроби вплинути на їхню діяльність, у зв`язку з чим звільнення під тиском не може обґрунтовуватися загальним посиланням на некоректну чи незаконну поведінку керівництва.
78. Щодо посилання представника позивачки на постанову Верховного Суду від         19 лютого 2020 року у справі № 820/3360/17, колегія суддів зазначає, що такою касаційну скаргу у справі задоволено частково. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2018 року у справі                         № 820/3360/17 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Харківського окружного адміністративного суду.
79. У подальшому у справі № 820/3360/17 Верховний Суд ухвалив постанову від          16 березня 2023 року, якою залишив без задоволення касаційну скаргу позивача, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2021 року залишив без змін.
80. При цьому Верховний Суд у постанові від 16 березня 2023 року у справі                  № 820/3360/17 зазначив, що, направляючи цю справу на новий розгляд, Верховний Суд у постанові від 19 лютого 2020 року виклав висновок стосовно питання наявності у позивача права відкликати подану заяву про звільнення за угодою сторін і вказав таке.
«При домовленості між державним службовцем і суб`єктом призначення про припинення державної служби за угодою сторін державний службовець звільняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це державного службовця і суб`єкта призначення.
Право на відкликання заяви про звільнення є безумовним правом державного службовця, але лише у разі, якщо звільнення відбувається з його ініціативи. Якщо ж суб`єкт призначення та працівник домовились про певну дату звільнення, державний службовець не має права відкликати свою заяву в односторонньому порядку.
Аналогічні правові позиції відображені в постановах Верховного Суду від                    21 листопада 2018 року у справі № 820/243/16, від 25 березня 2019 року у справі  №   806/475/17».
81. Колегія суддів вважає вказану правову позицію застосовною в цій справі і не вбачає підстав для відступу від неї.
82. Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої та апеляційної інстанцій і не можуть бути підставою для скасування правильно винесених оскаржуваних рішень.
83. Верховний Суд наголошує, що до його повноважень не входить дослідження доказів, установлення фактичних обставин справи або їхня переоцінка.
84. Доводи касаційної скарги, які були підставою для відкриття касаційного провадження, не знайшли своє підтвердження під час касаційного перегляду.
85. Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при прийнятті оскаржуваної постанови і погоджується із висновками суду першої та апеляційної інстанцій у цій справі.
86. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
87. Згідно із частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
88. Оскільки оскаржувані судові рішення прийнято з додержанням норм процесуального права, а правових висновків судів першої та апеляційної інстанції скаржник не спростував, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.
Судові витрати
89. Ураховуючи результат касаційного розгляду та те, що позивачем судовий збір за подання позовної заяви та касаційної скарги не сплачувався, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 липня 2024 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року у справі № 400/4449/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                            І. В. Желєзний
Судді                                                                                                М. В. Білак
                                                                                                Ж. М. Мельник-Томенко