ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року	Львів	Справа № 460/6674/24 пров. № А/857/24603/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі: 
головуючого судді                                        Пліша М.А.,
суддів                                                             Курильця А.Р., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2024 року (головуючий суддя Зозуля Д.П., м. Рівне) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправним та зобовґязання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач 2), в якому просила: 
визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві від 09.05.2024 №172850019451 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;
зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.09.1976 по 01.07.1987 у колгоспі імені ХХ партз`їзду Алгінського району та призначити пенсію за віком з 03.07.2023 року.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2024 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві від 09.05.2024 №172850019451 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.09.1976 по 01.07.1987 у колгоспі імені ХХ партз`їзду Алгінського району та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.05.2024 про призначення їй пенсії за віком, з урахуванням висновків наведених у рішенні суду.
У задоволенні позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області - відмовлено повністю.
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року внесено виправлення до рішення суду. 
В абзаці третьому резолютивної частини рішення суду від 06.09.2024 замість помилково зазначеного «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.09.1976 по 01.07.1987 у колгоспі імені ХХ партз`їзду Алгінського району та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.05.2024 про призначення їй пенсії за віком, з урахуванням висновків наведених у рішенні суду.» слід зазначити – «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.09.1976 по 01.07.1987 у колгоспі імені ХХ партз`їзду Алгінського району та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.05.2024 про призначення їй пенсії за віком, з урахуванням висновків наведених у рішенні суду.».
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області оскаржило його в апеляційному порядку, просить рішення суду скасувати в частині задоволення позовних вимог, та ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог залишити без змін.
В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції не враховану норми ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі-Закон № 1058), яким визначається право на отримання пенсії.
Статтею 26 цього Закону №1058 визначено, що право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.
з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.
з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
Відповідно до частини 2 статті 26 Закону у разі відсутності, страхового стажу, передбаченого частиною 1 цієї статті, право на призначення пенсії за віком така особа набуде після досягнення віку 63 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року від 20 до 30 року.
Відповідно до частини 3 статті 26 Закону у разі відсутності, страхового стажу, передбаченого частиною 1 та 2 цієї статті, право на призначення пенсії за віком така особа набуде після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року від 15 до 22 року.
Відтак, основною умовою визначення права особи на пенсію, є наявність на момент звернення страхового стажу- від 20 до 30 років.
Звертаємо увагу, що підстав для зарахування до страхового стажу періоду трудової діяльності з 01.09.1976 по 01.12.1987 у колгоспі імені ХХ партз`їзду по трудовій книжці НОМЕР_1 , немає, оскільки відсутня інформація про кількість відпрацьованих та прийнятих нормою трудоднів та відсутня довідка про перейменування.
Відповідно до ст. 48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Для підтвердження трудового стажу приймаються лише ті відомості про період роботи, які внесені в довідки на підставі документів.
Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу зараховуються періоди роботи, виконуваної на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до цієї ж статті, при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
У разі наявності документів (трудової книжки, довідки господарства (підприємства) чи архівної установи тощо), які підтверджують членство в колгоспі, стаж роботи в цьому господарстві до 01.01.1966 зараховується як повний рік незалежно від кількості нарахованих трудоднів на рік або відпрацьованих людино днів на рік.
Починаючи з 01.01.1966, кожний рік роботи зараховується до стажу як повний за умови виконання членом колгоспу встановленого мінімуму трудової участі в колективному господарстві, в іншому випадку - за фактичною тривалістю.
Крім того, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 04.03.2020 по справі № 155/1180/17 дійшов висновку про відсутність підстав для зарахування до стажу роботи періодів зазначених в трудовій книжці, яка не оформлена в установленому порядку.
Звертаємо увагу, що Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, зазначає, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії, при умові зарахування стажу роботи згідно інших документів, якими підтверджено записи трудової книжки.
Позивачем, долучено архівну довідку № 1-7а № 05 від 28.04.2023 року про період роботи з 1978 по 1987 роки в колгоспі ім. ХХ партз`їзду Алгинського району, однак встановленого мінімуму трудової участі не зазначено.
Згідно з документами, доданими до заяви про призначення пенсії та даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, страховий стаж Позивача становить 19 років 10 місяців 15 днів, що є недостатнім для призначення пенсії.
На підставі вищевикладеного, Головним управлінням правомірно відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком з урахуванням ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки на момент звернення у позивача відсутній необхідний страховий стаж, а саме від 20 до 30 років.
Згідно п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних міркувань.  
Судом першої інстанції встановлено, що 02.05.2024 ОСОБА_2 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою про призначення пенсії за віком.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві 09.05.2024 №172850019451, прийнятим за принципом екстериторіальності, розглянуто заяву позивача та відмовлено у призначенні пенсії.
Підставою такої відмови зазначено, що до загального страхового стажу не зараховано:
- період роботи в колгоспі імені ХХ партз`їзду Алгінского району з 01.1978 по 07.1987, відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки відсутня інформація про кількість відпрацьованих та прийнятих нормою трудоднів та відсутня довідка про перейменування.
Підтверджений страховий стаж позивача становить 19 років 10 місяців 15 днів.
Не погоджуючись із відмовою у призначенні пенсії, позивач звернулася із позовом до суду.
Постановляючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що частиною 1 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно частини 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до частини 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом
Згідно статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Порядок ведення трудових книжок колгоспників був врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року №310 (далі - Основні положення).
Відповідно до пунктів 1, 2, 5, 6 Основних положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу. До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання. Всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.
У встановленому взірці трудової книжки колгоспника у розділі ІV «Відомості про роботу» вказуються відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис, а в розділі V «Трудова участь у громадському господарстві» - встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.
Відповідно до пункту 8 Основних положень трудові книжки зберігаються в управлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.
Отже, трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність.
Згідно з приписами статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).
Згідно з пунктом 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.
Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, стаж роботи установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Враховуючи викладене суд правильно вказав, шо основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
З рішення про відмову у призначенні пенсії № 172850019451 від 09.05.2024, вбачається, що відповідач 2 не зарахував до страхового стажу позивача періоди її роботи, згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 , в колгоспі імені ХХ партз`їзду Алгинского району з 01.09.1976 по 01.12.1987, оскільки відсутня інформація про кількість відпрацьованих та прийнятих нормою трудоднів та відсутня довідка про перейменування.
Як вбачається з трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 (аркуші 18-19) у розділу «Трудова участь в громадському господарстві»:
- в 1976 році був встановлений мінімум трудової участі в громадському господарстві 280 трудоднів, фактично відпрацьовано 278 трудоднів;
- в 1977 році був встановлений мінімум трудової участі в громадському господарстві 280 трудоднів, фактично відпрацьовано 298 трудоднів;
- в 1978 році був встановлений мінімум трудової участі в громадському господарстві 280 трудоднів, фактично відпрацьовано 299 трудоднів;
- в 1979 році був встановлений мінімум трудової участі в громадському господарстві 280 трудоднів, фактично відпрацьовано 301 трудоднів;
- в 1980 році був встановлений мінімум трудової участі в громадському господарстві 280 трудоднів, фактично відпрацьовано 287 трудоднів;
- в 1981 році був встановлений мінімум трудової участі в громадському господарстві 280 трудоднів, фактично відпрацьовано 296 трудоднів;
- в 1982 році був встановлений мінімум трудової участі в громадському господарстві 280 трудоднів, фактично відпрацьовано 287 трудоднів;
- в 1983 році був встановлений мінімум трудової участі в громадському господарстві 280 трудоднів, фактично відпрацьовано 279 трудоднів;
- в 1984 році був встановлений мінімум трудової участі в громадському господарстві 280 трудоднів, фактично відпрацьовано 288 трудоднів;
- в 1985 році був встановлений мінімум трудової участі в громадському господарстві 280 трудоднів, фактично відпрацьовано 287 трудоднів;
- в 1986 році був встановлений мінімум трудової участі в громадському господарстві 280 трудоднів, фактично відпрацьовано 265 трудоднів;
- в 1987 році був встановлений мінімум трудової участі в громадському господарстві 280 трудоднів, фактично відпрацьовано 110 трудоднів.
З огляду на це суд підставно зауважив, що записи містять необхідні відомості про трудову участь, зокрема встановлений в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві та його виконання позивачем.
При цьому, доказів невиконання без поважних причин позивачем встановленого мінімуму трудової участі, відповідачами не представлено.
Крім того правильним є твердження суду першої інстанції, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Посилання на неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.         
Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на його особисті права, в тому числі й не зарахування періоду роботи до страхового стажу.
Аналогічна за змістом та по суті позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 06.02.2018 у справі №677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17) та від 06.03.2018, 29.03.2019, у справі № справа №548/2056/16-а (№К/9901/44334/18), у справі №754/14898/15-а, яку суд відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України враховує при ухваленні рішення у даній справі.
Крім того, період роботи позивача в колгоспі імені ХХ партз`їзду Алгинского району підтверджується довідками від 28.04.2023 № 1-7а/05 та № 1-7а№05 в період з 1977 року по 1987 рік.
Такі довідки відповідають вимогам законодавства, оскільки видані на підставі книг обліку розрахунків по оплаті праці, містять чітко визначений період роботи, за який здійснювалася виплата заробітної плати позивачу, суми заробітної плати, а також містить інформацію щодо місцезнаходження і адресу установи, якою видано таку довідку.
При цьому суд слушно зауважив, що органи Пенсійного фонду України наділені компетенцією здійснювати перевірку відомостей про особу та про кількість вироблених мінімумів трудової участі у колгоспі, зокрема при вирішенні питання щодо наявності правових підстав для призначення їй пенсії і реалізація такого обов`язку покликана забезпечити непорушне конституційне право кожного на пенсійне забезпечення.
Також, суд правильно зазначив, що посилання відповідача на відсутність довідки про перейменування, є таким, що позивач не може їх самостійно надати вплинути на їх зміст чи в інший спосіб довести період роботи у колгоспі, крім надання наявної трудової книжки та відповідних довідок.
Відповідно до ч.3 ст.44 Закону №1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
На підставі п.4.2 Порядку №22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Згідно з нормами п.4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
При цьому, матеріали справи не містять доказів здійснення відповідачем своїх повноважень щодо отримання додаткових документів чи допомоги позивачу в їх отриманні, які були б достатніми для зарахування спірного періоду роботи до страхового стажу.
Враховуючи викладене вище, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що безпідставними є висновки відповідача 2 про неможливість зарахування періоду роботи позивача з 01.09.1976 по 01.07.1987, згідно із трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 в колгоспі імені ХХ партз`їзду Алгинского району, через відсутність інформації про кількість відпрацьованих та прийнятих нормою трудоднів та відсутня довідка про перейменування, так як трудова книжка позивача містить відомості річний мінімум трудової участі в громадському господарстві та його виконання позивачем у відповідних роках.
Враховує позицію Верховного Суду, висловлену в постанові від 08.02.2024 по справі № 500/1216/23, згідно з якою дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачу пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ в м. Києві, то правильним є висновок суду, що у задоволенні позовних вимог до ГУ ПФУ в Рівненській області позивачу слід відмовити, оскільки останній не здійснював обчислення стажу позивача та не приймав жодних рішень .
Оскільки Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснювало обчислення стажу позивача, то з метою ефективного захисту прав позивача, суд першої ін7станції вірно, з урахуванням положень частини другої статті 9 КАС України, вважав за необхідне зобов`язати його зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди її роботи з 01.09.1976 по 01.07.1987, з урахуванням раніше зарахованого стажу та повторно розглянути заяву позивача про призначення їй пенсії за віком, з урахуванням висновків наведених у рішенні суду.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права. 
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, - 

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області - залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2024 року у справі №460/6674/24 -  без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	М.А. Пліш 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	О. І. Мікула