16.12.25
22-ц/812/2312/25

Провадження №22-ц/812/2312/25, №22-ц/812/2391/25

П О С Т А Н О В А
Іменем України
       16 грудня 2025 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого: Базовкіної Т.М.,
суддів: Царюк Л.М., Яворської Ж.М.,
із секретарем судового засідання: Шурмою Є.М.,
за участю: представника позивача за первісним позовом – Вірченко І.П., відповідача за первісним позовом ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу №490/9109/24 за апеляційними скаргами Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» та ОСОБА_1 на рішення, яке постановив Центральний районний суд міста Миколаєва під головуванням судді Гуденко Ольги Андріївни у приміщенні цього суду 10 листопада 2025 року, дата складання повного тексту не зазначена, за позовом Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» про зобов`язання проведення перерахунку плати за теплову енергію та виконання обов`язків при укладенні індивідуального договору про надання послуги з теплопостачання теплової енергії,

у с т а н о в и в :
У жовтні 2025 року Приватне акціонерне товариство «Миколаївська теплоелектроцентраль» (далі – ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ», Товариство, ТЕЦ) звернулася до суду із позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позов мотивовано тим, що Товариство є виконавцем послуги з постачання теплової енергії. 01 січня 2021 року на офіційному сайті позивача була опубліковані інформація щодо затвердження постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2021 року № 1022 типового публічного договору приєднання, текст типового індивідуального договору про послуги з постачання теплової енергії та форма заяви до нього. Відповідач, який є власником нежитлових приміщень площею 207,4 кв.м (А-5) по АДРЕСА_1 , протягом 30 днів з дня опублікування не надав доказів документів на підтвердження відключення належних йому приміщень в установленому порядку від централізованого теплопостачання, не прийняв рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклав відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. Отже відповідач прийняв (акцептував) оферту позивача укласти індивідуальний договір шляхом мовчазної згоди в порядку частини 5 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Протягом опалювальних періодів 2021-2022, 2022-2023, 2023-2024 років позивач у відповідності до рішень Миколаївської міської ради про початок та закінчення опалювальних сезонів та рішень виконавчого комітету Миколаївської міської ради «Про встановлення тарифів на транспортування, постачання теплової енергії та послуг з теплопостачання теплової енергії ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» надав відповідачеві теплову енергію на опалювальну площу 207,4 кв.м нежитлового приміщення відповідача за адресою: вул. Лягіна (Героїв Рятувальників) 26-а м. Миколаєва. Для з`ясування дійсної опалювальної площі за цією адресою відповідач представників ТЕЦ в своє приміщення не допустив, про що складено відповідний акт 01 лютого 2024 року. Позивач зазначив, що самовільне втручання в систему опалення та самовільне відключення приміщення від опалення заборонено. Відповідач відповідно до діючого законодавства, а саме Порядку, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку будівництва та ЖКГ України від 26 липня 2019 року №169 (надалі - Порядок №169), не надав позивачу належних документів щодо відключення нежитлових приміщень від опалення. Нарахування вартості наданих послуг з врахуванням плати за абонентське обслуговування та витрат на опалення місць загального використання здійснювалося у відповідності до Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830, та Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року №315. Відповідачеві неодноразово надсилалися претензії та розгорнуті розрахунки, проте такі претензії залишені без задоволення. За період з листопада 2021 року по квітень 2024 року включно відповідачу нараховано за теплову енергію 255477 грн 28 коп., але він сплатив 70604 грн 60 коп. Залишок боргу складає 184872 грн 68 коп.
Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь зазначену заборгованість та 3028 грн судового збору та 5500 грн. за адвокатські послуги.
У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 зазначив, що 01 грудня 2010 року між ним як споживачем та Миколаївською ТЕЦ як виконавцем був укладений розроблений теплопостачальною організацією договір про постачання теплової енергії в гарячій воді №3202, згідно додатку №1/1 до якого теплова енергія поставлялася до опалюваних приміщень з максимальним тепловим навантаженням 0,0026 Гкал/год., об`ємом системи теплоспоживання 0,035 м.3, постачанням теплової енергії в межах 5,135 Гкал/рік з поквартальним та помісячним розподілом теплової енергії, що відповідало площі цих приміщень в 68,54 кв.м з забезпеченням постачання до них теплової енергії. Цей договір був пролонгований неодноразово і до 2022 року сторони виконували свої обов`язки за договором як правило своєчасно та у належному обсязі. З 2022 року позивач, зловживаючи своїм монопольним становищем на ринку постачання теплової енергії в м. Миколаєві, діючи з метою отримання надприбутків, почав порушувати законодавство та утискати права споживачів. Опублікував 01 жовтня 2021 року формуляр типового публічного договору приєднання за відсутності публікації його істотних умов – усвідомлював, що така публікація не є укладанням договору, умисно приховав від споживачів обов`язок оприлюднення зазначених умов як обов`язкової підстави акцептування такого договору. Договір №3202, на який посилається позивач, не був ніде опублікований, ні розміщений на офіційних веб-сайтах МТЕЦ та ММР, як і не розміщені його індивідуальні умови. На неодноразові пропозиції надати договір, складений у відповідності до вимог закону, МТЕЦ повторно надіслало відповідачу формуляр типового договору. Отже, з листопада 2021 р. позивач ухиляється від укладення з ним індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії. Крім того, з 2022 р. позивач визначає обсяги наданої енергії на власний розсуд і в значно завищених розмірах, не у відповідності до обсягів, визначених договором №3202 від 01 грудня 2010 р. наслідком чого стало поставляння йому зайвих 1,43 Гкал , а вже в 2023 р. - 2,886 Гкал. Крім того, на підставі поданої ним заяви, уповноваженими позивачем особи, згідно виданого ним наряду 17 листопада 2010 р. відключили радіатори у семи приміщеннях належного йому офісного приміщення в будинку АДРЕСА_1 , залишивши опалювальними приміщення, площею, визначеною ними як 68,54 кв.м, про що був складений відповідний акт. Коли він повідомив позивача про наявні розбіжності та висловив сумнів у його доброчесності, позивач не лише відмовився надати запитувану інформацію , але і змінив в односторонньому порядку умови договору та змінив перерахунок обсягу поставленої теплової енергії, визначивши опалювальну площу у 207,4 кв.м, достовірно знаючи, що таке споживання відсутнє. Крім того, обсяг теплової енергії здійснювалося без врахування залежності від середньомісячних температур зовнішнього повітря, визначених ДСТУ -НБВ 1.1-27:2-10. Наслідком постачання теплової енергії у надлишкових обсягах стало не лише створення завищеної температури у приміщенні, але і потягло завищену сплату теплової енергії, яку він не замовляв. За такого, з 2022 року він сплачує теплову енергію згідно зробленим ним розрахунком за 54,9 кв.м опалювальної площі з максимальним тепловим навантаженням 0,0026 Нкал/год як то визначене договором 2010 року, а не з врахуванням надмірного теплового навантаження у 0,004855Гкал\год.
У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до ПАТ «Миколаївська ТЕЦ» про зобов`язання проведення перерахунку оплати за теплову енергію та виконання обов`язків при укладенні індивідуального договору про надання послуги з теплопостачання теплової енергії.
Позов мотивовано тим, що відповідно до договору купівлі-продажу від 27 вересня 2002 р. №41-А та свідоцтва №689 від 26 листопада 2002 року, виданого Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області, йому на праві власності належать нежитлові приміщення, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 206,3 кв.м (наразі-207,4 кв.м), до яких відповідно до укладених до листопада 2010 договорів з первісним позивачем, поставлялася теплова енергія.
У 2010 році він прийняв рішення про здійснення реконструкції та ремонту частини приміщень у належному йому нежитловому приміщенні з тимчасовим відключенням постачання теплової енергії від цієї частини приміщень. Внаслідок підписання відповідних актів за дозволом та погодженням з уповноваженим представниками МТЕЦ частина належних йому нежитлових приміщень була відключена від теплопостачання, і залишилася опалювальна площа 54,9 кв.м, але первісний позивач визначив як 68,5 кв.м. Згідно з п.2 розд. ІІІ Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг «норма споживання теплової енергії у будівлі протягом опалювального періоду розраховується як співвідношення нормативного споживання теплової енергії будівлею за опалювальний період до загальної опалювальної площі будівлі» та розраховується за наведеною Методикою формулою. Цей же пункт містить формулу нормативного теплового навантаження будівлі. П.5 Правил надання послуги з постачання теплової енергії на виконавця покладено обов`язок із забезпечення постачання теплової енергії у відповідній кількості та якості, що забезпечує надання послуги встановленим нормативам. Пунктом 4 Правил надання послуги з постачання теплової енергії визначено, що теплоносій подається в обсязі відповідно до теплового навантаження будівлі. Значення температури теплоносія повинно відповідати температурному графіку теплової мережі (в частині температури подавального трубопроводу). Витрати теплової енергії на теплопостачання опалювальних приміщень обчислюються за Нормами та вказівками по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько- побутові потребі в Україні (КТМ 204 Україна 244-94), затвердженими Держжитлокомунгоспом України 14.12.1993 (надалі-Норми). Так, п. 2.2.4. Норм встановлена формула потреб витрат в теплоті на опалення житлових та громадських споруд, які розраховуються за даними максимальних погодинних витрат теплоти на опалення (максимальне теплове навантаження), усередненої температури внутрішнього повітря (приймається рівною 18), середньої температури зовнішнього повітря за відповідний період, розрахункової температури зовнішнього повітря, кількості годин роботи систем опалення на добу, тривалості опалювального періоду. За таких обставин нормативними актами визначені правила, відповідно до яких відповідач за зустрічним позовом має обов`язок поставляти теплову енергію у кількості та якості, які включають в себе та враховують норми споживання теплової енергії будинком/приміщенням, нормативи теплонавантаження будинку/приміщення, необхідні витрати теплоти на їх опалення, температурний режим повітря, температурний графік теплової мереж тощо. Всупереч визначеному законом обов`язку з поставки споживачеві теплової енергії у кількості, що відповідає встановленим правилам, відповідач з січня 2022 року постачає теплову енергію у значно завищених обсягах, які не замовлялися позивачем та не відповідають як умовам, визначеним додатком №1 до договору про постачання теплової енергії в гарячій воді №3202 від 01 грудня 2010 року, так і розрахунку потреб в тепловій енергії, визначеному відповідно до 2.2.4. Норм. Так, відповідно до виставлених відповідачем рахунків за спожиту в 2022 році теплову енергію ним за 5 місяців опалювального сезону поставлено позивачеві 5,129 396 Гкал. теплової енергії. Відповідно до його ж розрахунку нарахувань за поставлену теплову енергію, позивачеві поставлено 7,118 489 Гкал. При цьому, згідно з додатком №1 до вищевказаного договору 2010 року обсяг теплової енергії мав бути поставлений в межах 4,542 Гкал. Натомість, за здійсненим у відповідності до п.2.2.4 Норм розрахунком потреб опалювальних приміщень з урахуванням відомостей щодо середньомісячних зовнішніх температур повітря, наданих Миколаївським ЦГМ, ці потреби складали 3,698617 Гкал. Таким чином у опалювальному сезоні 2022 року відповідач поставив позивачеві 1,430779 Гкал. теплової енергії у першому випадку, 3,419872 у другому, яка не замовлялася та обсяги якої безпідставно значно завищені та не відповідають діючому законодавству. За опалювальний сезон 2023 року відповідач виставив рахунки за спожиту теплову енергію в обсязі 6,285 633 Гкал, що перевищує обсяги постачання теплової енергії відповідно до додатку №1 вказаного договору на 1,743 663 Гкал., а розрахункові норми витрат теплової енергії - на 2,886829 Гкал. Таким чином, за два опалювальні сезони 2022-23 років відповідач поставив надлишкову теплову енергію до опалювальних приміщень в обсязі, що складає не менш ніж 4,317608 Гкал. Забезпечуючи постачання теплової енергії у необґрунтовано завищених обсягах, відповідач самовільно визнав за собою право на постачання її у кількості, що має забезпечити температуру внутрішнього повітря приміщень «не менш як 18 градусів за Цельсієм», тобто обмеживши себе у постачанні теплової енергії лише вказаним мінімумом. Однією з умов щодо предмету типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії має бути постачання виконавцем споживачеві послуги відповідно до теплового навантаження будинку (п.5 Договору), «…у відповідній кількості та якості» (п.8, п.43 Договору). При цьому якість послуги визначається п.6 Договору, відповідно до якого температура теплоносія повинна відповідати температурному графіку теплової мережі в частині температури подавального трубопроводу. Відповідно до Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж, температурний графік теплової мережі - розрахункові значення температури теплоносія, які залежать від кліматичних умов (стосовно розрахункової зовнішньої температури повітря для системи опалення), після джерела теплопостачання на вході в теплову мережу споживача теплової енергії і після його повернення від споживачів. Відповідно до умов формуляру типового договору та нормативних актів теплопостачальне підприємство прийняло на себе обов`язок з поставки та продажу теплової енергії, а споживач - обов`язок використовувати та розраховуватися за неї за умови забезпечення поставленою тепловою енергією в опалювальний період нормативною температурою приміщення. У зв`язку з цим відповідач за зустрічним позовом повинен мати розрахунок теплової енергії, яка забезпечить нормативну внутрішню температуру приміщення залежно від визначених ДСТУ-НБВ.1.1-27:2-10 середньомісячних зовнішніх температур і постачати теплову енергію в обсязі, необхідному для забезпечення вказаної нормативної температури внутрішнього повітря в 18 градусів з огляду на реальний температурний режим зовнішнього повітря та теплового навантаження будинку (приміщень) (КТМ 204 244-94). У відповідності до п.4 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з постачання теплової енергії «при провадженні господарської діяльності з постачання теплової енергії ліцензіат повинен дотримуватися таких технологічних вимог: 1) забезпечувати споживачів тепловою енергією відповідно до Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України від 14 лютого 2007 року № 71, та Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року № 1198, згідно з умовами договорів та стандартів. Ці умови, крім іншого, мають своєю метою убезпечити споживача (покупця) від зловживання теплопостачальним підприємством наявною можливістю постачання споживачеві енергоресурсів в обсягах, які ним не замовлялися за договором і не є необхідними, тобто з метою, що суперечить як договору, так і законодавству. Відповідно до таблиці 2.2. Норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд а також на господарсько-побутові потреби в Україні (КТМ 204 Україна 244-94) середня розрахункова температура повітря у спальних кімнатах, вітальнях (з урахуванням того, що будинок АДРЕСА_2 є житловим), приміщеннях, що найбільш наближені за функціональним призначенням до належних мені (п.8 таблиці) становить 18 градусів, а при визначенні групових норм приймається рівною 18 градусів за Цельсієм (п.2.2.4 Норм). Ця норма підтверджується п.43 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. П.1 розд.VIII Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг уточнено, що нормативна температура внутрішнього повітря у опалюваних приміщеннях житлових будинків, спроектованих до 2005 (до яких відноситься будинок АДРЕСА_1 , збудований у 1959 році) - визначена як 18 ° C. У 2023-2024 опалювальному році відповідачеві за зустрічним позовом ним повідомлялося про значне перевищення внутрішньої температури приміщень, на що він, всупереч своїм обов`язкам, визначеним пунктами 34-35 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, не реагував. За таких обставин, постачання відповідачем теплової енергії в обсязі, що забезпечує внутрішню температуру повітря приміщення 18 градусів (а не «не менше ніж 18») є однією з ознак якості наданої послуги, що мала б бути зазначена у індивідуальному договорі про надання послуги з постачання теплової енергії, чи додатках до нього, але умисно всупереч вимогам закону, прихована від споживача та систематично порушується. Заходів щодо зниження внутрішньої температури повітря шляхом постачання теплової енергії у обсягах, визначених законом, відповідач, незважаючи на звернення позивача, не вжив до цього часу. Посилання відповідача на наявну можливість позивача самостійно регулювати обсяг теплової енергії є безпідставними та суперечать ДБН В.2.5-39:2008 «Теплові мережі». Наслідком постачання теплової енергії у надлишкових обсягах стало не лише створення завищеної температури внутрішнього повітря в належних йому опалюваних приміщеннях, але й спричинило суттєву шкоду майну у вигляді надлишкових витрат, понесених ним у вигляді сплати за поставлену теплову енергію у 2022-2024 роках, в обсягах, що значно вищі за передбачені законом та яку він не замовляв. Крім того, відповідно до Правил користування тепловою енергією для обліку, відпуску та споживання теплової енергії застосовуються прилади комерційного обліку, що відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність. Після технічного огляду вузла обліку теплопостачальна організація видає акт про його прийняття в експлуатацію. Обсяг спожитої теплової енергії визначається за показами вузла обліку і заноситься до журналу обліку споживання теплової енергії. Таким чином, допустимими доказами факту споживання будинком по АДРЕСА_2 є акт ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» про прийняття приладу комерційного обліку в експлуатацію та відомості показів вузла обліку, що містяться в журналі обліку споживання теплової енергії. У зв`язку з цим МТЕЦ зобов`язана здійснити перерахунок кількості та вартості поставленої теплової енергії до нежитлових приміщень за адресою АДРЕСА_1 , що належать на праві власності ОСОБА_1 за опалювальні періоди 2021-2022 роки, 2022-2023 роки, 2023-2024 роки, потребу в якій визначити п.2.2.4 Норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд а також на господарсько-побутові потреби в Україні (КТМ 204 Україна 244-94); з урахуванням максимального теплового навантаження опалюваного нежитлового приміщення 0,0026 Гкал/год., нормативної температури внутрішнього повітря приміщення 18° C; розрахункових температур зовнішнього повітря (ДСТУ-Н Б В.1.1-27:2-10); щомісячних середніх показників температури зовнішнього повітря в м. Миколаєві. 
       Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд: 
1)Зобов`язати ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» здійснити перерахунок кількості та вартості поставленої теплової енергії до нежитлових приміщень за адресою АДРЕСА_1 , що належать на праві власності ОСОБА_1 за опалювальні періоди 2021-2022 років, 2022-2023 років, 2023-2024 років, потребу в якій визначити згідно з п.2.2.4 Норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд а також на господарсько-побутові потреби в Україні (КТМ 204 Україна 244-94); з урахуванням
- площі опалювального приміщення 54,9 кв.м.
- максимального теплового навантаження опалювального нежитлового приміщення 0,0026 Гкал/год.,
- нормативної температури внутрішнього повітря приміщення 18° C;
- розрахункових температур зовнішнього повітря (ДСТУ-Н Б В.1.1-27:2010)
- щомісячних середніх показників температури зовнішнього повітря в м. Миколаєві
- з виключенням плати за опалювання місць загального користування будинку АДРЕСА_1 .
2) Зобов`язати ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» при укладенні з ОСОБА_1 індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії до нежитлових приміщень за адресою АДРЕСА_1 керуватися п.5 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, п.25 Правил користування тепловою енергією, п/п.1, 2 п.6, п.8 формуляру типового індивідуального договору про надання послуги (затв. постановою КМ України від 21 серпня 2019 р. № 830), актом про відключення опалювальних приладів від 17 листопада 2010 року, технічним паспортом від 26 грудня 2019 року щодо площі опалювального приміщення 54,9 кв.м.
       У відзиві на зустрічну позовну заяву ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» вказує що зустрічна позовна заява є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Так, ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» не заперечує, що в 2010 року тимчасово, на період реконструкції приміщень нежитлові приміщення були відключені від опалення, а 17 листопада 2010 року був складений акт, який зафіксував відключення приладів опалення в приміщеннях № 1, 2, 4, 5, 6, 7, 14. Станом на 01 березня 2024 року представники Товариства не мали можливості перевірити стан системи опалення приміщень у зв`язку із їх недопущенням споживачем ОСОБА_1 . Оформлення дозволів у передбаченому нормативними актами порядку на відключення приміщень від загальної системи опалення він не надавав. Нарахування за послуги постачання теплової енергії , починаючи з листопада 2021 року по квітень 2024 року проводилося у відповідності до затверджених тарифів, які розміщені на офіційному сайті та є у вільному доступі. Власник нежитлових приміщень зобов`язаний нести витрати з її утримання, у тому числі оплачувати комунальні послуги, якщо він в установленому порядку не відмовився від надання таких послуг. Що стосується площ приміщень, які належать ОСОБА_1 , то згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 13 лютого 2024 року загальна площа приміщень була змінена з 207,4 м.кв. на 206,3 м.кв. Тому загальна площа приміщень, яка була використана Товариством для розрахунків станом на 12 лютого 2024 року включно складає 207,4м.кв. Починаючи з 2021 року, діє інший розподіл теплової енергії в багатоквартирному будинку, в зокрема в нежитлових приміщеннях, які вбудовані в ці будинки і які знаходяться в єдиній системі опалення. Договір, який діяв до 01 листопада 2021 року, є недіючим. В одному будинку не можуть бути різні моделі договірних відносин по одній комунальній послузі. Відповідно до ч. 4 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» розподіл обсягів спожитих у будівлі послуг з постачання теплової енергії повинно здійснюватися згідно Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої Міністерством регіонального розвиту, будівництва та житлово–комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315 (далі – Методика). Ця Методика встановлює порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/ будинку послуг, обсяг споживання яких визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати. До приміщень відповідача застосовується вищезазначена методика та неодноразово надавались роз`яснення щодо методики та порядку нарахування. Що стосується значно завищених обсягів, за які пише відповідач ОСОБА_1 , то відповідно до Порядку оформлення претензії споживачем згідно з Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830, у разі ненадання послуги, надання її не в повному обсязі, несвоєчасно або надання послуги неналежної якості споживач має право викликати виконавця або його представника для проведення перевірки кількості та/або якості наданої послуги. Оформлення претензій споживачів здійснюється в порядку, передбаченому статтею 27 Закону України «Про житлово комунальні послуги». Порядок проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 лютого 2010 року №151. Цей Порядок визначає, що виконавець зобов`язаний здійснити перерахунок плати за фактично надані послуги шляхом зменшення розміру плати за надання послуг з урахуванням вимог, встановлених цим же Порядком. Зокрема, сума до сплати за централізоване опалення буде знижена на 5 відсотків за кожний градус відхилення від 18° C до 12° C у житлових приміщеннях (у наріжних кімнатах – від 20° C до 14° C). При температурі в житлових приміщеннях нижче ніж 12° C плата за централізоване опалення не нараховується (у наріжних кімнатах – нижче ніж 14° C). Жодного разу відповідач не звертався до позивача щодо якості послуги. Звертає увагу суду, що законодавством передбачена відповідальність саме за неналежну якість теплової енергії в бік зменшення. Відповідно до пункту 3 Правил користування тепловою енергією затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 3 жовтня 2007 р. N 1198 межа балансової належності (відповідальності) - межа розподілу теплової мережі між теплопостачальною організацією і споживачем. Межа експлуатаційної відповідальності - межа розподілу теплової мережі за ознакою договірних зобов`язань з експлуатації та утримання тих чи інших її ділянок або елементів. Межею балансової та експлуатаційної відповідальності між ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» та ОСОБА_1 є зовнішня поверхня стін будівель. Споживачі самі регулюють температуру у своїх будинках.
       Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 10 листопада 2025 року позовні вимоги ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» 63315 грн 87 коп. боргу за спожиту теплову енергію за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01 листопада 2021 року по 30 квітня 2024 року та судовий збір у розмірі 1009 грн.
У задоволенні вимог зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення щодо часткового задоволення первісного позову суд мотивував тим, що облік споживання теплової енергії у будинку АДРЕСА_1 , нарахування плати за теплову енергію, в тому числі й плати за послуги з постачання теплової енергії на загальнобудинкові потреби, здійснювався МТЕЦ у спірний період часу відповідно до вимог законодавства, на підставі показників вузла комерційного обліку, прийнятого на комерційний облік у встановленому законом порядку, нарахування плати за теплову енергію проведено відповідно до встановлених тарифів та згідно з приписами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 22 листопада 2018 року №315 (із змінами та доповненнями), зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 28 грудня 2018 за №1502/32954, а також, що зворотного відповідач не довів. Також суд виходив з того, що у відповідача як власника нежитлових приміщень у будинку існують права та обов`язки щодо утримання спільного майна у багатоквартирному будинку та щодо плати за теплову енергію, витрачену на загальнобудинкові потреби опалення будинку.
Відхиляючи доводи відповідача про відсутність укладеного між сторонами спору договору, суд спирався на позицію, викладену у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі №922/4239/16, Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі №303/7554/16-ц, від 21 серпня 2019 року у справі №922/4239/16, 25 вересня 2019 року у справі №522/401/15-ц, від 10 грудня 2018 року у справі №638/11034/15-ц, від 26 квітня 2018 року у справі №904/6293/17 про те, що споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Щодо позиції відповідача, що частина належних йому нежитлових приміщень відключена від централізованої системи опалення суд зазначив, що ОСОБА_1 не дотримано процедури відключення та не надано акту встановленої форми, тому вважав, що відсутні підстави для припинення нарахування платежів теплопостачальною організацією.
Щодо посилання відповідача на те, що відключення здійснювалося виключно на час ремонту та реконструкції нежитлових приміщень, а отже мало тимчасовий характер, суд розцінив як таке, що суперечить принципу добросовісності учасників цивільних правовідносин, оскільки поняття «на період ремонту» не передбачає тривалість таких відносин понад 15 років та врахував відсутність доказів проведення такого ремонту чи його продовження.
Встановивши наявність порушеного права ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль», суд дійшов висновку про те, що у відповідача наявна заборгованість зі сплати послуг з постачання централізованого опалення, а неправильне відключення частини приміщень від мереж центрального опалення не є підставою для припинення нарахування платежів позивачем.
Разом з тим, суд враховував, що ПрАТ МТЕЦ у листуванні з відповідачем надавав неодноразово відповіді до листопада 2023 року, в яких послідовно зазначав, що з грудня 2010 року частина приміщень, належних відповідачу, площею 137, 76 кв.м була відключена від системи централізованого опалення та нарахування умовно-змінної частини провадиться відповідно фактичних показань приладів обліку пропорційно загальній опалювальній площі приміщення, що дорівнює 68,54 кв.м, а тому виходив із розрахунку заборгованості саме за цією площею до січня 2024 року, після чого виходив з площі опалювального об`єкту у 207,4 кв.м. За такого суд дійшов висновку, що заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі 48693,37 грн., яка обґрунтовано нарахована МТЕЦ за опалювальний період січня – квітня 2024 року на всю площу належних йому нежитлових приміщень, на час розгляду справи не сплачена, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується документально, не спростований відповідачем у процесі судового розгляду. Так, враховуючи те, що відповідач не оплатив у повному обсязі вартості теплової енергії за період з листопада 2022 року по вересень 2023 року на загальнобудинкові потреби та заборгованості з січня 2024 по квітень 2024 року, до складу якої входить й нарахування за послуги з постачання теплової енергії на загальнобудинкові потреби у будинку, в якому знаходяться його нежитлові приміщення, суд зробив висновок, що первісний позов підлягає частковому задоволенню та стягнув з відповідача 63315,87 грн. заборгованості.
Щодо вимог зустрічного позову суд виходив з того, що положення спеціального законодавства у сфері надання комунальних послуг свідчать про те, що законодавець унормував обов`язок підприємства теплопостачання з 01 травня 2019 року (тобто з дати, коли набрав чинності Закон № 2189-VІІІ у новій редакції) укладати договори на послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води за новими правилами, які в силу вимог Закону мали бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг та споживачами цих послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2021 № 1022 з урахуванням волевиявлення споживача щодо обрання моделі договірних відносин. Водночас, за відсутності волевиявлення співвласників багатоквартирних будинків щодо прийняття рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг ініціатива щодо його укладення надається безпосередньо виконавцям таких послуг, що мало місце у цій справі. 
01 жовтня 2021 року на офіційному сайті ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» (https://ntec.mk.ua) була опублікована інформація щодо затвердження Постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2021 року №1022 типового публічного договору приєднання, текст типового індивідуального договору про послуги з постачання теплової енергії та форму заяви до нього.
Суд вважав, що законодавцем передбачена неактивність споживачів щодо укладання договорів, тому непідписана заява-приєднання до договору не свідчить про відсутність підстав для укладання договору, оскільки в даному випадку договір є не тільки договором приєднання, але й договором публічним.
З матеріалів справи вбачається, що позивач протягом 30 днів з дня опублікування тексту вищенаведеного індивідуального договору на офіційному веб-сайті виконавця послуг (відповідача) не прийняв рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклав відповідний договір з виконавцем комунальної послуги, тобто прийняв (акцептував) оферту укласти індивідуальний договір шляхом мовчазної згоди в порядку частини 5 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
Окрім цього, факт отримання послуги з постачання теплової енергії до житлового будинку, в якому знаходиться приміщення позивача, які належать йому на праві власності підтверджуються рішеннями Виконавчого комітету Миколаївської міської ради про початок та закінчення опалювального сезону та нарядом про підключення системи опалення до будинку, в якому знаходиться приміщення позивача.
Зважаючи на наведене, суд дійшов висновку, що індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії між сторонами щодо спірних нежитлових приміщень є укладеним та набрав чинності з 01 листопада 2021 року, у зв`язку з чим є обов`язковим для виконання сторонами, в тому числі і щодо своєчасної та повної оплати споживачем наданих послуг.
Також суд відхилив як недоведені твердження ОСОБА_1 про те, що опалювальна площа нежитлових приміщень складає 54,9 кв.м, а також щодо відсутності доступу в управляючої компанії до вузла обліку теплової енергії по адресі АДРЕСА_1 .
Щодо вимог зустрічного позову зобов`язати ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» здійснити перерахунок кількості та вартості поставленої теплової енергії до нежитлових приміщень за адресою АДРЕСА_1 , за спірні опалювальні періоди, потребу в якій визначити згідно з п.2.2.4 Норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд а також на господарсько-побутові потреби в Україні (КТМ 204 Україна 244-94), суд виходив з того, що відповідно до рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради №984 від 13 жовтня 2021 року «Про встановлення тарифів на транспортування, постачання теплової енергії та послуги з постачання теплової енергії ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ», рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради №566 від 22 жовтня 2022 року «Про встановлення тарифів на транспортування, постачання теплової енергії та послуги з постачання теплової енергії ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» встановлено економічно обґрунтовані двоставкові тарифи та теплову енергію та послугу з постачання теплової енергії за умовно-змінною частиною та умовно-постійною частиною тарифу. Двоставковий формат тарифу обумовлює компенсацію підприємству двох частин витрат окремо, тобто двома ставками. Відповідач за зустрічним позовом, як виснував суд, проводив нарахування плати за свої послуги у відповідності до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 р. №315, та тарифів, затверджених Миколаївською міською радою на певний опалювальний період, а отже підстави для проведення перерахунку з врахуванням «нормативної температури внутрішнього повітря приміщення 18 градусів; розрахункових температур зовнішнього повітря (ДСТУ-Н Б В.1.1-27:2010) та щомісячних середніх показників температури зовнішнього повітря в м. Миколаєві відсутні.
В апеляційній скарзі ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» вказує, що рішення суду в частині вирішення первісного позову є незаконним та необґрунтованим у зв`язку із неповним з`ясуванням судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просять його в цій частині скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в цій частині. 
       Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 є власником групи нежитлових приміщень першого поверху А-5 по АДРЕСА_1 , загальна площа приміщень станом 20 серпня 2019 року складає 207,4 кв.м. Згідно пункту 5 статті 13 Закону №2189 з 01 листопада 2021 року між сторонами укладений індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії № 3202 від 01 листопада 2021 року (далі – Договір), який є публічним договором приєднання, що стосується попереднього договору №3202 від 01 грудня 2010 року, який діяв до 01 листопада 2021 року, він автоматично втратив чинність у зв`язку із внесенням змін в законодавства України (в одному будинку не може буди різні моделі договірних відносин). Що стосується посилання ОСОБА_2 на акт обстеження від 17 листопада 2010 року, то він фіксує лише факт тимчасового від`єднання від мережі теплопостачання та надає обов`язковий припис власнику щодо заходів, які останній повинен зробити та доказує, що ОСОБА_1 відключив частину приміщень самовільно і до теперішнього часу не привів у відповідність до чинного законодавства України. Самовільне відключення приміщення від опалення заборонено. Якщо споживач і відключився від опалення самовільне, це не позбавляє його обов`язку сплачувати за постачання теплової енергії. Оскільки ОСОБА_1 не надав акт, затверджений рішенням комісії з розгляду питань щодо відключення споживача від мережі центрального опалення та постачання гарячої води належного йому житлового приміщення, як це передбачено чинним законодавством, що є єдиною підставою для перегляду умов договору про надання послуг з централізованого теплопостачання, то відсутні правові підстави для звільнення ОСОБА_1 від оплати за ці послуги. Тобто без реального і санкціонованого компетентними органами відключення житла від теплопостачання не має підстав для звільнення відповідача від оплати таких послуг. Що стосується уточнюючого рахунку з листопада 2021 року по квітень 2024 року, позивач провів інвентаризацію нежитлових приміщень та з`ясував, що відсутні документи на відключення приміщення від опалення, а акт обстеження 2010 року не є належним документом, який повинен відповідати нормам чинного законодавству України. Що стосується нарахування за загально будинкові потреби, то повідомляємо що цей розподіл застосовується до споживачів, які офіційно відключені від системи опалення, мають альтернативне опалення та знаходяться в системі будинку. В даному випадку ОСОБА_1 самовільно відключився від опалення. Цей розподіл здійснюється на підставі останньої редакції Методики, яка набрала чинності 28 січня 2022 р.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що рішення суду в частині вирішення як первісного, так і зустрічного позовів є незаконним та необґрунтованим у зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, а також ухвалено з порушенням правил предметної підсудності, а тому просить його скасувати в повному обсязі та закрити провадження у справі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не надав оцінки тому, що формуляр типового індивідуального договору приєднання містить вимоги щодо публікації на веб-сайті відповідача відомостей щодо якості послуги як необхідної його умови - температури теплоносія, температурного графіку теплової мережі (п/п1. п.6 формуляру типового індивідуального договору), тиск теплоносія, гідравлічний режим теплової мережі (п/п.2п.6 формуляру типового індивідуального договору), обсяг (кількість) теплової енергії, що постачається (п.8 формуляру типового індивідуального договору). Не надав він оцінки і п.5 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, відповідно до якого «у разі укладення публічних договорів приєднання детальні вимоги до якості послуги та іншу необхідну інформацію (адреса, опалювана площа (об`єм) будинку, максимальне теплове навантаження будинку, наявність чи відсутність індивідуального теплового пункту, наявність чи відсутність вузла (вузлів) комерційного обліку тощо) для кожного багатоквартирного будинку окремо виконавець розміщує на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на власному веб-сайті». З урахуванням того, що суд досліджував питання укладення індивідуального договору, зазначені відомості мали бути вказані щодо умов конкретного нежитлового приміщення, до якого подається теплова енергія. Також суд, дійшовши висновку про укладення індивідуального договору приєднання не надав оцінки тому, що позивач, здійснивши один з визначених законом необхідних етапів переходу на нові договірні відносини зі споживачами, які не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин - публікацію незаповненої форми формуляру типового договору (бланку договору), ухилився від публікації договору як юридичної персональної угоди з конкретним споживачем, так і істотних його умов, визначених законом та договором цього виду. Зазначені факти, як і досліджені матеріали справи, спростовують твердження суду про прийняття (акцептування) оферти первісного позивача відповідачем позивачем за зустрічним позовом у вигляді публікації договору на сайті ТЕЦ), оскільки вона суперечить п.2 ч.1 ст.641 ЦК України. За таких обставин суд проігнорував вимоги ст.638 ЦК України, за якою укладеною є угода, щодо якої сторонами в потрібній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов, а його висновок не відповідає обставинам справи та суперечить нормам матеріального права. Крім суд не спростував, що правовідносини сторін регулюються договором про постачання теплової енергії в гарячій воді №3202 від 01 грудня 2010 року, а не Типовим індивідуальним договором про надання послуг з постачання теплової енергії, факт приєднання до умов якого (акцептування договору) як те унормовано у його п.4, мало б підтверджуватися вчиненням відповідачем позивачем за зустрічним договором будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунку за надані послуги, факт отримання послуг. Крім того, з огляду на те, що з вини позивача за первісним договором неукладений індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, публікація типового договору на сайті первісного позивача не є комунікацією з конкретним споживачем, як не є волевиявленням про припинення договору, укладеного 01 грудня 2010 року, не містить чітку волю про припинення цього договору, не містить спосіб повідомлення про його припинення, тобто не є заявою сторони про його припинення. Висновок суду щодо обов`язку сплатити заборгованість ТЕЦ в повному обсязі, на думку ОСОБА_1 , є помилковим, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що надавач послуг повідомив споживача про необхідність унормувати їх правовідносини відповідно до вимог законодавчого регулювання. Лист №16-Ю від 05 січня 2024 року не містить вказаної пропозиції, а є повідомленням про односторонню зміну позивачем за первинним позовом умов договору №3202 про донарахування за теплову енергію з поставленої на площу в 54,2 кв.м - до 207,4 кв.м, що є не лише порушенням статей 525, 651 ЦК України, але й неправомірною ретроактивною зміною умов договору. ОСОБА_1 зазначає, що з дозволу та працівниками ВАТ «Миколаївська ТЕЦ» 17 листопада 2010 року здійснено відключення постачання теплової енергії до приміщень № 1, 2, 4, 5, 6, 7, 14 у нежитлових приміщеннях буд. АДРЕСА_1 . Того ж дня між первісним позивачем та ОСОБА_1 був підписаний акт, затверджений першим заступником голови правління ВАТ «МТЕЦ», яким підтверджено відключення опалювальних приборів та їх опломбування пломбами Миколаївської ТЕЦ №3, що є доказом відсутності факту самовільного відключення приміщень від теплопостачання, а відтак - і постачання теплової енергії до відключених приміщень з 17 листопада 2010 року по даний час. Ні первісним позивачем не доведено факт отримання ОСОБА_1 теплової енергії в обсязі, вартість якої складає як суму позовної заяви - 184872 грн 68 коп., так і визначену судом – 63315 грн 87 коп. З огляду на вказане, позовні вимоги щодо стягнення боргу у сумі 184872 грн 68 коп. та висновок суду щодо наявності й стягнення боргу у сумі 63315 грн 87 коп. є помилковим. Посилаючись на розрахунки, здійснені ОСОБА_1 , суд відмовився від їх перевірки, посилаючись на відсутність у нього спеціальних до цього знань, при цьому проігнорував вимоги статті 89 ЦПК України, у відповідності до якої він не лише має право, але й зобов`язаний перевіряти розрахунки, якщо розрахунок впливає на вирішення спору, а також суд мав право скористатися приписом статті 103 ЦПК України та призначити експертизу. Суд залишив поза увагою необхідність дотримання відповідачем обов`язку постачання теплової енергії з урахуванням температури зовнішнього повітря в обсягах, визначених законом, що пов`язане, крім іншого, з наслідками, передбаченими п.27 Правил користування тепловою енергією, відповідно до якого «якщо фактична середньомісячна температура зовнішнього повітря вище зазначеної в нормах та правилах, то проводиться перерахунок плати за теплоносій у бік зменшення». ОСОБА_1 вважає, що стягнення неправильно нарахованих сум за безпідставно завищені обсяги поставленої теплової енергії підлягає вирішенню через механізм недопустимості безпідставного збагачення з дотриманням норм процесуального права. Суд залишив поза увагою оцінку достовірності щомісячних відомостей щодо обсягу теплової енергії, отриманої будинком. ОСОБА_1 , вважає, що суд мав дійти висновку про обов`язок ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» при укладенні з ним індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії до нежитлових приміщень керуватися п.5 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, п.25 Правил користування тепловою енергією, п/п.1, 2 п.6, п.8 формуляру типового індивідуального договору про надання послуги (затв. постановою КМ України від 21 серпня 2019 р. № 830), актом про відключення опалювальних приладів від 17.11.2010 р., технічним паспортом від 26.12.2019 р. щодо площі опалювального приміщення 54,9 кв.м та задовольнити п.3 зустрічного позову. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову у частині виключення плати за опалювання місць загального користування будинку, суд залишив поза увагою що, відповідно до п.12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення «у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі квартири за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку. У разі нездійснення таких заходів споживач не сплачує за опалення місць загального користування будинку». З урахуванням вимог первісного позивача з огляду на втрату чинності Правил на підставі Постанови КМ України № 85 від 02.02.2022, позивач не мав права нараховувати плату за опалювання місць загального користування будинку з листопада 2021 по лютий 2022 (за первісним позовом). Суд відмовився від надання оцінки розрахункам, відповідно до яких обраний первісним позивачем спосіб обчислення плати за опалювання місць загального користування є дискримінаційним стосовно власників приміщень, відключених від мережі опалення. Крім того, суд не надав належної оцінки рішенню Європейського суду з прав людини у справі Стрезовський та ін.. проти Північної Македонії (Strezovski and Others v. North Macedonia) (заяви №14460/16 та 7 інших), який за схожих обставин визнав порушення права заявників на мирне володіння своїм майном, гарантованого статтею 1 Протоколу №1. Крім того, суд встановив, що ОСОБА_1 є адвокатом, його робочим місцем є спірне нежитлове приміщення. Нарахування коштів за постачання теплової енергії здійснюється первісним позивачем за розцінками, визначеними для юридичних осіб та інших суб`єктів господарювання. Теплова енергія за договором постачається не для побутових (споживчих) потреб, а її використання пов`язане з професійною діяльністю відповідача-позивача за зустрічним позовом. Враховуючи, що спір виник із договору на постачання теплової енергії до нежитлового приміщення (офісу), яке використовується самозайнятою особою для здійснення професійної діяльності і не використовувалося для особистих (споживчих) потреб, постачання теплової енергії здійснювалося за тарифами, встановленими для юридичних осіб та інших суб`єктів господарювання, правовідносини мають господарський характер, виходячи зі змісту спірних правовідносин між сторонами, спір у цій справі існує між двома суб`єктами господарювання та підлягає розгляду в господарському суді відповідно до статей 4, 20 ГПК України, тому суд повинен був на підставі пункту 1 статті 255 ЦПК України закрити провадження у справі.
       У відзиві на апеляційну скаргу Зінченка Ю.В. представник ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» просить скаргу залишити без задоволення, посилаючись на безпідставність її доводів.
Заслухавши доповідь судді, пояснення ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» та ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню із таких підстав.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).
Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Рішення суду першої інстанції відповідає наведеним вимогам процесуального закону.
Як встановив суд першої інстанції і таке вбачається з матеріалів справи, ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» надає послуги щодо постачання теплової енергії в місті Миколаєві, зокрема, до будинку за адресою  АДРЕСА_1 протягом опалювальних сезонів 2022-2024 років, що підтверджується нарядами на підключення будинку до теплових мереж на початку опалювального сезону.
Власником нежитлових приміщень літ. А-5 площею 207,4 кв.м на першому поверсі багатоквартирного будинку в АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень з аукціону № 41-А від 27 вересня 2002 року є ОСОБА_1 , що підтверджується фотокопією технічного паспорту від 26 грудня 2019 року, інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (том 1, а.с. 18-24, 70-71).
Згідно договору купівлі-продажу нежитлових приміщень з аукціону та технічного паспорту на приміщення, приміщення літ. А-5 площею в АДРЕСА_1 рятувальників) є частиною першого поверху літер А-5 і складається з приміщень : № 3, 3а, 4, 5,5а, 7 ,8 ,11, 11а, 12, 12а, 13, коридори 1, 3 23 та 3 9 перебувають у спільному користуванні.
На момент проведення останньої інвентаризації КП ММБТІ 20 серпня 2019 року загальна площа приміщень складає 207,4 кв.м.
Як вбачається з Єдиного реєстру адвокатів та інших відкритих джерел, ОСОБА_1 працює адвокатом (індивідуальна адвокатська діяльність), його робочим місцем є адреса: 54017, м. Миколаїв, р-н Центральний, вул. Лягіна, буд. 26, літ. А.
Матеріалами справи підтверджується і таке не спростоване відповідачем за первісним позовом, що нежитлові приміщення, власником яких є ОСОБА_1 , розташовані на першому поверсі та в межах капітальних стін житлового будинку по АДРЕСА_3 . Це приміщення відповідно до технічних характеристик теплових мереж всього багатоквартирного будинку знаходиться в єдиній системі теплоспоживання житлового будинку, який обладнано єдиним вузлом обліку теплової енергії.
Згідно акту від 01 лютого 2024 року, складеного представниками ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ», споживач ОСОБА_1 відмовив у наданні доступу до систем теплопостачання будинку, отже встановити фактичний стан систем опалення у цьому нежитловому приміщенні, наявність чи відсутність систем опалення не надано можливості (том 1, а.с. 25).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ», звертаючись з позовом, посилалось на наявність у ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії до нежитлових приміщень за адресою  АДРЕСА_1 та за постачання теплової енергії на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень за опалювальні сезони 2022-2024 років в розмірі 184872 грн., яку відповідач не сплатив (том 1, а.с. 7).
Надання послуг з постачання теплової енергії за спірною адресою позивачем за первісним позовом підтверджується: долученими останнім копіями рішень виконавчого комітету Миколаївської міської ради про початок опалювального періоду у житловому фонді м. Миколаєва та інших об`єктах та рішення про закінчення опалювального сезону в опалювальних періодах 2021-2024 років (том 1, а.с. 33-36), нарядами про підключення до системи опалення будинку за адресою: АДРЕСА_4 , абонент ТОВ «ПМУК» за спірні опалювальні періоди (том 1, а.с. 46-48), відомостями споживання теплової енергії споживачем за адресою: АДРЕСА_1 також за всі зазначені опалювальні періоди, в яких зафіксоване помісячне споживання теплової енергії цим будинком, підписані директором управляючої компанії за цією адресою (том 1, а.с. 49-61).
З наявного в матеріалах справи розрахунку боргу вбачається, що позивач надав теплову енергію у спірні нежитлові приміщення за період з листопада 2021 року станом на 07 серпня 2024 на суму 255477,28 грн. з розрахунку опалювальної площі 207, 4 кв.м, з яких ОСОБА_1 сплатив 70604,60 грн. Так, за розрахунком ТЕЦ вартість наданих послуг складається з: умовно-змінної частини - 238844,59 грн, по постанові Кабінету міністрів України № 1209 - 305,42 грн., умовно-постійної частини - 15350,17 грн., абонентської плати 977,10 грн.
Відповідач ОСОБА_1 не надав доказів, що за вказаний період він сплатив іншу суму за постачання теплової енергії до нежитлових приміщень за спірний період за послуги теплопостачання.
ОСОБА_1 заперечував проти нарахування визначеної позивачем заборгованості, укладання між сторонами нового індивідуального договору, порядку нарахування заборгованості, а тому подав зустрічний позов. ОСОБА_1 під час розгляду справи наполягав на тому, що він сумлінно та своєчасно сплачував послуги з теплопостачання з розрахунку 54,9 кв.м. опалювальної площі.
Між сторонами у справі, яка переглядається, виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії до місць загального використання багатоквартирного будинку, які регулюються законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги», «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правилами надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів від 21 серпня 2019 року № 830 (далі - Правила), Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315 (у редакції наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28 грудня 2021 року № 358, далі - Методика), якою встановлено порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги), обсяг споживання яких визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати, та послуги з централізованого водовідведення, обсяг споживання якої визначається відповідно до обсягу споживання інших комунальних послуг.
Відповідно до наряду, виданого ВАТ «Миколаївська ТЕЦ» від 17 листопада 2010 представники ВАТ «Миколаївська ТЕЦ» здійснили відключення згідно листа (проєкт додається) від системи опалення кабінетів (приміщень) № 1, 2, 4, 5, 6, 7, 14 (том 1, а.с. 113).
Представники ВАТ «Миколаївська ТЕЦ» та ОСОБА_1 підписали акт (том 1, а.с. 114), затверджений першим заступником голови правління ВАТ «МТЕЦ», про те, що:
«Згідно листа проведено відключення опалювальних приборів в приміщеннях № 1, 2, 4, 5, 6, 7, 14. Вентилі встановлено на подаючому і зворотному теплопроводах, закриті та опломбовані пломбами Миколаївської ТЕЦ №3. Відповідальність за збереження пломб несе власник приміщення.
Для того, щоб вказані площі були повністю відключені від централізованого опалення і внесені зміни в договірні умови, необхідно виконати теплову ізоляцію транзитних стояків і відводів від цих стояків до вентилів на опалювальних приладах. Ізоляційні роботи мають відповідати СНіП.
Крім того, необхідно передбачити заходи, що підтримують загальний тепловий баланс житлового будинку в період проведення робіт по реконструкції приміщень, що знаходяться в власності споживача.»
01 грудня 2010 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Миколаївська ТЕЦ» як виконавцем був укладений розроблений теплопостачальною організацією договір про постачання теплової енергії в гарячій воді №3202 терміном дії на один рік з можливістю пролонгації на такий же термін, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде заявлено однією зі сторін. Згідно додатку №1/1 «обсяги постачання теплової енергії споживачу» до цього договору теплова енергія поставляється в період з 01 грудня 2010 року по 01 грудня 2011 року до опалюваних приміщень з максимальним тепловим навантаженням 0,0026 Гкал/год., об`ємом системи теплоспоживання 0,035 м.3, постачанням теплової енергії в межах 5,135 Гкал/рік з поквартальним та помісячним розподілом теплової енергії (том 1, а.с. 115-118).
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до частини першої та другої статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.
Тлумачення частини другої статті 14 ЦК України свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності), пов`язується з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта.
Відповідно до частини першої статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Тлумачення як положень частини першої статті 714, так і інших норм глави 54 ЦК дозволяє стверджувати, що по своїй суті договір, на підставі якого відбувається постачання теплової енергії споживачу, є видом договору купівлі-продажу. Такий же висновок можливо зробити й при тлумаченні норм, закріплених в Законі України «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на час виникнення боргу).
У тексті Закону України «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на час виникнення боргу) неодноразово вживається словосполучення «договір купівлі-продажу» (зокрема: стаття 1, частина четверта статті 19, частина перша статті 25, пункти 6, 7, 8 частини першої статті 31).
       Загальні положення про плату за комунальні послуги та строки їх внесення передбачені статтями 67, 68 Житлового кодексу України, якими визначено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Кабінетом Міністрів України.
       Відповідно до статті. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг є: послуг з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація.
       Положеннями частини першої статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Відповідно до частини 2 статті 7, частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Згідно зі статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Відповідно до пунктів 36, 37, 38 Правил споживач здійснює оплату спожитої послуги щомісяця в порядку та строки, визначені договором. Споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору. Споживач не звільняється від оплати послуги за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (на іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб. Споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання).
Частиною 4 статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові від 06 листопада 2018 року у справі №904/7024/17 Велика Палата Верховного Суду вказала, що якщо відповідне устаткування житлових/нежитлових приміщень, що належать власникам таких приміщень, приєднане до внутрішньобудинкових систем, то власники таких приміщень є споживачами послуг та суб`єктами у сфері житлово-комунальних послуг.
Відповідно до статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску.
Згідно статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний в тому числі оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами;
       Відповідно до статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки невизначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» не позбавляє відповідача за первісним позовом обов`язку оплачувати надані йому послуги.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18), підстав відступу від них суд не вбачає.
01 травня 2021 року набрав чинності Закон України від 03 грудня 2020 року № 1060-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг». Згідно з цим Законом внесено низку змін до Законів України, що регулюють житлово-комунальні відносини, в тому числі й до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», зокрема до пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону.
Пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг.
Частиною 1 статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що за рішенням співвласників багатоквартирного будинку, прийнятим відповідно до закону, з виконавцем відповідної комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) укладається договір про надання комунальних послуг, а саме: 1) індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, що укладається кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно, за умови що співвласники прийняли рішення про вибір відповідної моделі організації договірних відносин та дійшли згоди з виконавцем комунальної послуги щодо розміру плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку; 2) колективний договір, що укладається від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою; 3) договір про надання комунальних послуг з колективним споживачем, що укладається з об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір.
Співвласники багатоквартирного будинку (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) самостійно обирають одну з моделей організації договірних відносин, визначених цією частиною, за кожним видом комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії).
В силу частини 1 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.
Згідно частини 5 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.
Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.
У разі укладення публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг виконавці комунальних послуг розміщують вимоги до якості відповідних послуг згідно із законодавством та іншу необхідну інформацію для кожного багатоквартирного будинку окремо на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на власному веб-сайті. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування таких вимог у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.
У разі прийняття співвласниками багатоквартирного будинку рішення про обрання моделі організації договірних відносин з виконавцем комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) відповідно до частини першої статті 14 цього Закону та повідомлення виконавців комунальних послуг про прийняте рішення за два місяці до запланованої дати укладення договору:
такий виконавець зобов`язаний укласти договори про надання комунальних послуг відповідно до вимог цієї статті згідно з обраною співвласниками моделлю організації договірних відносин;
раніше укладений із таким виконавцем договір про надання комунальної послуги достроково припиняється з дати набрання чинності новим договором, укладеним із співвласниками, але припинення (втрата чинності) дії раніше укладеного договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань за цим договором та від відповідальності за порушення його умов.
Якщо за 30 днів до закінчення строку дії договору співвласники багатоквартирного будинку не повідомили виконавця відповідної комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) про прийняття рішення про вибір моделі організації договірних відносин, визначеної в частині першій статті 14 цього Закону, публічний індивідуальний договір про надання комунальної послуги, укладений з таким виконавцем, вважається продовженим на наступний однорічний строк.
Плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.
       Тобто за відсутності волевиявлення співвласників багатоквартирних будинків щодо прийняття рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг ініціатива щодо його укладення надається безпосередньо виконавцям таких послуг, що мало місце у цій справі. 
       Доказів іншого сторони не надали.
       Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18 листопада 2021 року у справі № 908/3233/20, від 14 грудня 2023 року у справі № 908/2078/22 та від 09 квітня 2024 року у справі № 908/710/23. 
Згідно із Законом України «Про житлово-комунальні послуги» договори за новими правилами мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності постанов Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2021 року № 1022 та № 1023. 
Відповідно до Правил у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2021 року № 1022:
- індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем;
- індивідуальний договір з власником індивідуальних (садибних) житлових будинків вважається укладеним, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця такий власник не вчинив дій щодо відключення (відмови) від комунальної послуги (фактичне виконання робіт із відключення будинку);
- фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.
- у разі зміни права власності або користування приміщенням у багатоквартирному будинку, з попереднім власником (користувачем) якого було укладено індивідуальний договір, договір з новим власником (користувачем) вважається укладеним із дня такої зміни.
- споживачі у багатоквартирному будинку, які отримують послугу за іншою моделлю договірних відносин, у разі прийняття рішення про припинення такого договору можуть приєднатися до індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, вчинивши дії, що засвідчують їх бажання укласти такий договір, відповідно до абзацу шостого цього пункту.
Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі організації договірних відносин з виконавцем комунальної послуги протягом строку, визначеного в пункті 4 цього розділу, між виконавцем та кожним співвласником укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги відповідно до частини сьомої статті 14 цього Закону.
Наведені вище положення спеціального законодавства у сфері надання комунальних послуг свідчать про те, що законодавець унормував обов`язок підприємства теплопостачання з 01 травня 2019 року (тобто з дати, коли набрав чинності Законом України «Про житлово-комунальні послуги» у новій редакції) укладати договори на послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води за новими правилами, які в силу вимог Закону мали бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг та споживачами цих послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2021 року № 1022 з урахуванням волевиявлення споживача щодо обрання моделі договірних відносин. Водночас, за відсутності волевиявлення співвласників багатоквартирних будинків щодо прийняття рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг ініціатива щодо його укладення надається безпосередньо виконавцям таких послуг, що мало місце у цій справі. Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18 листопада 2021 року у справі №908/3233/20, від 14 грудня 2023 року у справі №908/2078/22 та від 09 квітня 2024 року у справі №908/710/23.
01 жовтня 2021 року на офіційному сайті Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» https://ntec.mk.ua була опубліковані інформація щодо затвердження Постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2021 року №1022 типового публічного договору приєднання, текст типового індивідуального договору про послуги з постачання теплової енергії та форма заяви до нього.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 протягом 30 днів з дня опублікування тексту вищенаведеного індивідуального договору на офіційному веб-сайті виконавця послуг - не прийняв рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклав відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.
За такого обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 як споживач теплової енергії прийняв (акцептував) оферту постачальника – ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» укласти індивідуальний договір шляхом мовчазної згоди в порядку частини 5 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
Окрім цього про приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) свідчить й факт отримання послуг з постачання теплової енергії до житлового будинку в АДРЕСА_3 , в якому знаходиться приміщення, власником яких є ОСОБА_1 , який такі обставини не спростовує. 
З урахуванням викладеного апеляційний суд відхиляє аргументи апеляційної скарги ОСОБА_1 про помилковість висновку суду щодо укладання ним індивідуального договору приєднання та продовження дії договору, укладеного сторонами 01 грудня 2010 року, про постачання теплової енергії в гарячій воді №3202, оскільки останній у зв`язку із змінами у законодавстві та набранням чинності нового договору був припинений. За такого у суду були відсутні і підстави для задоволення вимог зустрічного позову щодо укладання індивідуального договору на запропонованих ОСОБА_1 умовах, зокрема й щодо врахування опалювальної площі 54,9 кв.м, виходячи з наявних у справі доказів відключення від теплопостачання частини приміщень з 2010 року.
Колегія суддів при цьому погоджується із наведеними судом першої інстанції доводами.
Так, щодо позиції ОСОБА_1 , що частина належних йому нежитлових приміщень відключена від централізованої системи опалення.
Питання відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання житлових будинків регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, у редакції чинній на час відповідних правовідносин (далі - Правила №630), Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року №4, у редакції чинній на час відповідних правовідносин (далі - Порядок №4).
Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21липня 2005 року №630 (далі - Правила), централізоване опалення це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.
Згідно з пунктом 24 Правил споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.
Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється (пункт 25 Правил).
За пунктом 26 Правил відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплопостачання» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.
Жодних доказів того, що на час звернення у 2010 році ОСОБА_1 до постачальника послуги з теплопостачання існував будь-який розроблений та погоджений відповідно вимог закону проєкт та перевірена наявність технічної можливості такого відключення суду не надано .
Як встановив суд, будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 оснащений інженерною мережею з централізованого опалення. Нежитлові приміщення відповідача є невід`ємною частиною житлового будинку. Об`єктом теплопостачання є багатоквартирний будинок в цілому, в який надходить теплова енергія з метою опалення усіх приміщень будинку і житлових, і нежитлових приміщень. Тепло поширюється всередині будинку від усіх елементів системи опалення, від кожної її ділянки і поширюється по всіх приміщеннях, незалежно від наявності або відсутності в конкретному приміщенні окремих елементів системи опалення. Теплоносій на вказаний будинок подається у повному обсязі для забезпечення нормативної температури внутрішнього повітря як в жилих так і в нежилих приміщеннях будинку. Нежитлові приміщення розташовані у житловому будинку за вказаною адресою мають спільну інженерну мережу з централізованого опалення - але при цьому наявність технічної можливості не поставлення теплової енергії позивачем відповідачу останнім не доведена.
Вищезазначений Порядок втратив чинність та набув чинності новий Порядок, затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку будівництва та ЖКГ України від 26 липня 2019 року №169 (надалі - Порядок №169).
Згідно Порядку 169 для відокремлення (відключення) від ЦО та ГВП власник квартири чи нежитлового приміщення багатоквартирного будинку звертається до органу місцевого самоврядування з письмовою заявою в довільній формі із зазначенням причини відокремлення (відключення) та подає інформацію про намір влаштування системи індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) такої квартири чи нежитлового приміщення. Заява про відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення багатоквартирного будинку від ЦО та ГВП передається на розгляд Комісії.
Комісія на найближчому засіданні розглядає заяву про відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення від ЦО та ГВП за участю заявника або його уповноваженого представника та надає заявникові рекомендації щодо можливих варіантів влаштування системи індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні та щодо збору вихідних даних і технічних умов для виготовлення відповідної проектної документації. Витяг із протоколу Комісії з результатами розгляду звернення надається заявникові протягом десяти робочих днів.
Відповідно п. 8 Розділу ІІІ Порядку 169 відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення від ЦО та ГВП здійснюється у міжопалювальний період не пізніше ніж 01 жовтня у спосіб, що не перешкоджає постачанню теплової енергії та гарячої води до інших квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, приєднаних до ЦО та ГВП.
Виконання робіт із відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення від ЦО та ГВП здійснюється виконавцем робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання або постачання гарячої води чи іншим залученим власником суб`єктом господарювання, які у випадках, передбачених законодавством, мають ліцензію на провадження господарської діяльності з будівництва об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми та значними наслідками, з обов`язковим переліком робіт із монтажу внутрішніх інженерних мереж, систем, приладів і засобів вимірювання (п. 9 Розділу ІІІ Порядку 169)
Відповідно до абз. 2 пункту 10 Розділу ІІІ Порядку 169 до заяви додається копія витягу з протоколу засідання Комісії про розгляд питання щодо відокремлення (відключення) такої квартири чи нежитлового приміщення від ЦО та ГВП, а також копія проєкту такого відокремлення (відключення).
Пунктом 13 Розділу ІІІ Порядку 169 передбачено, що після завершення робіт із відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення від ЦО та ГВП складається акт про відокремлення (відключення) квартири/нежитлового приміщення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води (додаток 3) - по одному примірнику для власника, представника виконавця комунальної послуги з постачання теплової енергії, представника виконавця комунальної послуги з постачання гарячої води, виконавця робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, виконавця робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води, а також для іншого суб`єкта господарювання у разі залучення його власником для виконання робіт з відокремлення (відключення) відповідно до пункту 9 цього розділу.
Такий акт підписується присутніми під час відокремлення (відключення) власником квартири чи нежитлового приміщення і представником виконавця комунальної послуги з постачання теплової енергії, представником виконавця комунальної послуги з постачання гарячої води, представником виконавця робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, представником виконавця робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води, а також іншим суб`єктом господарювання у разі залучення його власником для виконання робіт з відокремлення (відключення) відповідно до пункту 9 цього розділу. Після підписання акта виконавець відповідної комунальної послуги повідомляє власника про перегляд умов або розірвання договору про надання послуги.
Отже, на час виникнення спірних правовідносин у справі відключення споживачів від мережі централізованого опалення в законному порядку мало відбуватись на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, і з дотримання споживачем процедури, визначеної Порядком.
Так, рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 24 липня 2009 року №1571 було надано дозвіл міжвідомчим комісіям адміністрацій районів міста надавати погодження на відключення від систем централізованого опалення та гарячого водопостачання в квартирах житлових будинків, мешканці яких не отримують якісні послуги з теплопостачання та гарячого водозабезпечення, що підтверджено відповідними актами, а також технічними висновками житлово-експлуатаційних служб, тепло-, газо-, енергопостачальних підприємств і організацій про можливість влаштування приладів індивідуального опалення і гарячого водопостачання у квартирі .
Вказане вище рішення визнано таким, що втратило чинність, рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 27 вересня 2017 року №821 було.
На підтвердження правомірності дій з відключення від мережі централізованого опалення та відсутності у частині нежитлових приміщень централізованого опалення ОСОБА_1 було надано суду наряд та акт від 17 листопада 2010 року про відключення визначених приміщень від системи централізованого опалення з метою проведення реконструкції. 
Крім того, як зазначив сам ОСОБА_1 метою такого відключення не було улаштування індивідуального опалення, воно мало бути тимчасовим – на період реконструкції та ремонту у нежитлових приміщеннях.
Інших доказів щодо оформлення підстав відключення належного відповідачу нежитлового приміщення (його частини) від мережі централізованого опалення матеріали справи не містять.
Отже, встановлене свідчить про те, що ОСОБА_1 не дотримався визначеної Порядком № 4 від 22 листопада 2005 року процедури відключення та не надав акту встановленої форми, затвердженого комісією з розгляду питань, пов`язаних з відключенням споживачів від мереж центрального опалення, який є підставою для відключення від мереж, а також відключення здійснено у період припинення дії міжвідомчих комісій.
На підставі наведеного суд першої інстанції правомірно виходив з того, що відключення частини належних ОСОБА_1 приміщень здійснено не у відповідності до діючого на той час законодавства та без дотримання вимог щодо складання та затвердження акту про відключення приміщення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання, закріплених у пунктах 2.6, 2.7 Порядку відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4.
За такого у зв`язку із порушенням процедури відключення належних ОСОБА_1 частини приміщень від мережі централізованого опалення, у теплопостачальної організації були відсутні підстави для припинення нарахування платежів за усю опалювальну площу, якою є 207,4 кв.м відповідно до зареєстрованого права власності ОСОБА_1 на нежитлові приміщення.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1192цс15, постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 703/69/16-ц (провадження № 61-17067св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 490/11619/15-ц (провадження № 61-23337св18), від 18 червня 2020 року у справі № 643/133/17 (провадження № 61-38460св18), від 22 липня 2020 року у справі № 500/5362/17 (провадження № 61-21125св19), та від 1 грудня 2021 року у справі № 607/25229/18 (провадження № 61-13855св19).
Отже, твердження ОСОБА_1 про фактичне неотримання послуги щодо частини приміщень суд відхиляє як безпідставні, оскільки вони суперечать вимогам закону.
Посилання ОСОБА_1 на те, що проведення відключення окремих кімнат у належних йому нежитлових приміщеннях від системи опалювання будинку за участі працівників теплопостачальника не приймаються, тому що такі обставини не свідчать про законність проведення такого відключення.
Відповідно до частини першої, другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо.
Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно зі статтею 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.
Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з відповідачем не позбавляє позивача за первісним позовом обов`язку оплачувати надані йому послуги.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18), підстав відступу від них суд не вбачає.
Співвласники приміщень багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_3 до 31 жовтня 2021 року не визначилися з моделлю договірних відносин, а тому, з 01 листопада 2021 діє індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії (на офіційному веб-сайті: http://ntec.vk.ua/ опубліковано індивідуальний договір на послугу з постачання теплової енергії, що є публічним договором приєднання для усіх власників/співвласників житлових та нежитлових приміщень, які розміщені у будівлях підключених до мереж централізованого опалення), а відтак з 01 листопада 2021 року нарахування за надані послуги з постачання теплової енергії проводиться відповідно до: Закону України «Про житлового-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189- VIII; Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»; Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830; Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року №315.
Відповідно до п. 2 Договору даний договір є публічним договором приєднання, який набирає чинності через 30 днів з моменту розміщення на офіційному веб-сайті виконавця https://ntec.mk.ua.
Згідно пункту 4 індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії від 01 листопада 2021 року фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви приєднання, сплата рахунку за надану послугу, факт отримання послуги.
Пунктом 5 договору встановлено, що виконавець зобов`язується надавати споживачу послуги відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором.
У пункті 8 індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії від 01 листопада 2021 року визначено, що виконавець забезпечує постачання теплової енергії у відповідній кількості та якості згідно з вимогами пунктів 5 і 6 цього договору до межі зовнішніх інженерних мереж постачання послуги виконавця та внутрішнього будинкових систем багатоквартирного будинку (індивідуального (садибного) будинку).
Обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 р. №315. У разі коли будинок на дату укладення цього договору не обладнаний вузлом (вузлами) комерційного обліку теплової енергії, до встановлення такого вузла (вузлів) обліку обсяг споживання послуги у будинку визначається відповідно до Методики розподілу (пункти 11 та 12 Договору).
Відповідно до пункту 30 індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії від 01 листопада 2021 споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з
- плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 №830 (офіційний вісник України, 2019р, №71, ст. 2507), в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 р,№1022, та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання;
- плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на офіційному веб-сайті виконавця https://ntec.mk.ua.
У разі застосування двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії плата за послугу з постачання теплової енергії визначається як сума плати, розрахованої виходячи з умовно-змінної частини тарифу (протягом опалювального періоду), а також умовно-постійної частини тарифу (протягом року).
Згідно пункту 31 індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії від 01листопада 2021 року вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Розмір тарифу зазначається на офіційному веб-сайті виконавця https://ntec.mk.ua. У разі зміни зазначеного тарифу протягом строку дії цього договору новий розмір тарифу застосовується з моменту його введення вдію без внесення сторонами додаткових змін до цього договору. Виконавець зобов`язаний забезпечити їх оприлюднення на своєму офіційному веб-сайті.
Відповідно до пункту 32 договору розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць. Плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця. У разі застосування двоставкових тарифів умовно-постійна частина тарифу нараховується щомісяця. Початок і закінчення розрахункового періоду для розрахунку за платою за абонентське обслуговування завжди збігаються з початком і закінченням календарного місяця відповідно.
Пунктом 33 індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії від 01 листопада 2021 року передбачено, що виконавець формує та надає рахунок на оплату спожитої послуги не пізніше ніж за 10 днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу. Рахунок надається на паперовому носії. На вимогу або за згодою споживача рахунок може надаватись у електронній формі, у тому числі за допомогою доступу до електронних систем обліку розрахунків споживачів.
Споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу (пункт 34 Договору).
Відповідно до пункту 44 Договору сторони несуть відповідальність за невиконання умов цього договору відповідно до умов цього договору або закону.
В матеріалах справи наявні відповідні рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, які знаходиться в загальному доступі, якими вирішено розпочати опалювальний сезон на всіх об`єктах житлового фонду, інших об`єктах, крім населення, яке користується природним газом або електричною енергією для потреб опалення, згідно з нормами та нормативами споживання та рішення , якими вирішено закінчити опалювальний сезон , наряди підключення систему опалення за адресою АДРЕСА_1 з 2021 по 2024 роки, а також рішення про встановлення тарифів на певний період.
Отже твердження ОСОБА_1 про фактичне неотримання послуги суд відхиляє як безпідставні, оскільки воно спростовуються матеріалами справи, а саме нарядами на підключення будинку до теплових мереж на початку опалювальних сезонів.
Дійшовши таких висновків суд першої інстанції обґрунтовано визнав, що твердження ОСОБА_1 про тимчасове, на час проведення ремонту та реконструкції приміщень, відключення частини площі від централізованого, не є підставою для подальшого нарахування йому оплати за опалення частини належних йому приміщень, оскільки стан «тимчасово, на період ремонту» не може продовжуватися 15 років. 
Разом з тим суд першої інстанції правильно при визначенні опалювальної площі нежитлових приміщень за спірний період часу враховував наступне.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що однією з основних засад законодавства є добросовісність, а дії учасників правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідних правовідносин.
Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) базується на давньоримській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі цієї доктрини є принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони.
В постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зроблено висновок про те, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) ґрунтується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
Матеріали справи, а саме листування, яке відбулося між сторонами щодо нарахувань за поставлено теплову енергію, підтверджують що позивач ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» до листопада 2023 року послідовно зазначав, що з грудня 2010 року частина приміщень, належних відповідачу за первісним позовом, площею 137,76 кв.м була відключена від системи централізованого опалення та нарахування умовно-змінної частини провадиться відповідно фактичних показань приладів обліку пропорційно загальній опалювальній площі приміщення, що дорівнює 68,54 кв.м (том 1, а.с. 130-131, 133, 138-139).
Натомість у листі № 16-Ю від 05 січня 2024 року (том 1, а.с. 155) ОСОБА_1 було повідомлено, що згідно вимог чинного законодавства буде проведено перерахунок заборгованості, де для розрахунків буде використана загальна площа приміщень у 207,4 кв.м, оскільки споживачем в установленому законом порядку не були надані відомості про опалювальну площу та не встановлено вузол обліку - проте зазначено, що такий перерахунок буде проведено з 01 листопада 2021 року.
Отже, саме з січня 2024 року ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» повідомило ОСОБА_1 про нарахування плати з постачання теплової енергії на всю площу нежитлових приміщень (207,4 кв.м) та роз`яснило, що МТЕЦ не може надалі визнавати відключення частини приміщень таким, що відповідає вимогам законодавства.
Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем за первісним позовом, фактично ТЕЦ визнавала часткове відключення споживача від системи централізованого опалення протягом цих 13 років поспіль - до січня 2024 року. Отже останній мав легітимні очікування, що його обов`язок зі сплати послуг на адресу Товариства обмежується лише цими 68 кв.м і що надавач послуг визнає та виконує також ті домовленості , які були досягнуті між ними в листопаді-грудні 2010 року.
З 2021 року МТЕЦ також не вживало дієвих заходів щодо приведення їх договірних відносин у відповідності до змін чинного законодавства і протягом всього 2022-2023 років визнавало ненадання послуг на частину належних ОСОБА_1 приміщень площею 138 кв.м.
Враховуючи вищенаведене та керуючись принципами добросовісності та заборони суперечливої поведінки, суд першої інстанції дійшов висновку, що у ОСОБА_1 виник обов`язок сплатити ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» заборгованість за надані послуги з теплопостачання за всю належну йому площу нежитлових приміщень 207,4 кв.м з січня 2024 року, тобто з моменту, коли надавач послуг чітко та зрозуміло повідомив споживача про необхідність унормувати їх правовідносини відповідно до вимог законодавчого регулювання. За період з листопада 2021 по грудень 2023 року ОСОБА_1 мав обґрунтовані сподівання, що постачальник послуги визнає його обмежене споживання опалювальною площею лише в 68 кв.м.
Колегія суддів погоджується із таким підходом суду першої інстанції, відповідно до якого саме визнання тривалий час ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» факту надання ОСОБА_1 послуг з теплопостачання за адресою АДРЕСА_3 (хоча і без законних підстав), виходячи з опалювальної площі 68,54 кв.м, проведення нарахувань саме з такої площі, а потім (з січня 2024 року) повідомлення про проведення перерахунку за минулий час, виходячи із опалювальної площі 207,4 кв.м, є недобросовісним щодо минулих опалювальних періодів та таким, що суперечить попередній поведінці. А тому апеляційний суд вважає правильним, що вимоги первісного позову про стягнення заборгованості задоволені частково, виходячи із нарахувань за постання теплової енергії за період з 01 листопада 2021 року по 01 січня 2024 року на опалювальну площу саме 68,54 кв.м. За такого апеляційний суд не приймає доводи апеляційної скарги ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ».
Але з січня 2024 року ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» неодноразово роз`яснювало ОСОБА_1 , що ним не надано жодного документу, який підтверджує фактичне проведення реконструкції системи опалення в нежитлових приміщеннях та не надано відповідного проєкту теплового навантаження.
Після цього, відповідач ОСОБА_1 не скористався своїм правом і не вчинив жодних дій на приведення системи опалення належних йому приміщень та відносин із теплопостачальною організацією у відповідність вимогам чинного законодавства .
Встановивши наявність порушеного права ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль», суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у ОСОБА_1 наявна заборгованість зі сплати послуг з постачання централізованого опалення, а проведено без достатніх правових підстав відключення частини приміщень від мереж центрального опалення не є підставою для припинення нарахування платежів постачальником теплової енергії на площу 207,4 кв.м.
За такого посилання ОСОБА_1 на те, що суд не взяв до уваги, що він не є споживачем послуг, які надаються ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ», тобто не є споживачем теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 на площі майже 150 кв.м, оскільки у вказані приміщення фізично не подається теплоносій, а відтак не повинен сплачувати за послугу, яку не отримує фактично, не заслуговують на увагу з огляду на недотримання порядку змін у систему опалення належних йому приміщень.
Враховуючи, що ОСОБА_1 не оплатив у повному обсязі вартості теплової енергії за період з листопада 2022 року по вересень 2023 року на загальнобудинкові потреби, та з січня 2024 по квітень 2024 року, до складу якої входить й нарахування за послуги з постачання теплової енергії на загальнобудинкові потреби у будинку, в якому знаходяться його нежитлові приміщення, суд частково задовольнив вимоги первісного позиву та стягнув з відповідача 63315,87 грн. загальної заборгованості.
ОСОБА_1 не спростував розрахунки теплопостачальної організації заборгованості з надання послуг теплопостачання.
Щодо заперечень ОСОБА_1 нарахуваннями плати за послугу з постачання теплової енергії на загальнобудинкові потреби (ЗБП) за період листопад 2022 року по квітень 2024 року.
Так, у зв`язку з набранням чинності Закону України 1060-ІХ від 01 травня 2021 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг», введенням в дію з 01 травня 2019 року нової редакції Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та враховуючи приписи Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» від 09 листопада 2018 року №2119- VIII змінився порядок розподілу між споживачами обсягу спожитих у будівлі комунальних послуг.
Порядок такого розподілу визначено Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 28 листопада 2018 року №315 (надалі - Методика).
З лютого 2022 року відповідно до наказу Мінрегіонбуду від 28 грудня 2021 року №358 «Про внесення змін до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг» замість понять «загальногобудинкові потреби на функціонування системи» та «витрати тепла на загальнобудинкові потреби» введено термін «загальнобудинкові потреби опалення», розрахунок яких проводиться відповідно до пункту 8 розділу IV Методики у редакції 2022 року.
Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» загальний обсяг теплової енергії (крім обсягу теплової енергії, витраченого на приготування гарячої води, забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також приміщень, де встановлені вузли розподільного обліку теплової енергії/прилади - розподілювачі теплової енергії) розподіляється між споживачами, приміщення/опалювальні прилади яких не оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії/приладами - розподілювачами теплової енергії, пропорційно до опалюваної площі (об`єму) таких споживачів.
Методика встановлює порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги), обсяг споживання яких визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати, та послуги з централізованого водовідведення, обсяг споживання якої визначається відповідно до обсягу споживання інших комунальних послуг.
Нормами Розділу І Методики визначено, що розподіл між споживачами обсягу спожитих комунальних послуг здійснюється на підставі визначених на розрахункову дату споживання (фактичних, розрахункових або скоригованих (приведених)) обсягів комунальної послуги за відповідний розрахунковий період. Розрахунковою датою є останній день розрахункового періоду.
Розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень здійснюється відповідно до Розділу III Методики.
Розподілу підлягають обсяги спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення у відповідності до складових формул 1, 2, наведених у пункті 2 розділу II цієї Методики, залежно від категорії приміщення, надання йому комунальної послуги з постачання теплової енергії на опалення, наявності/відсутності та типу приладів розподільного обліку теплової енергії, дотримання температури повітря в опалюваному приміщенні в нормативно допустимому діапазоні, наявності/відсутності приміщень з індивідуальним опаленням у будівлі/будинку.
Визначення та розподіл обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення здійснюється згідно з розділом IV цієї Методики.
Пунктом 5 Розділу III Методики визначено, що розподіл теплової енергії у будівлі/будинку, у якій приміщення не оснащені приладами розподільного обліку теплової енергії для будівлі/будинку, незалежно від наявності або відсутності вузла комерційного обліку теплової енергії, у якій/якому відсутні приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення, та усі приміщення не оснащені приладами розподільного обліку теплової енергії, обсяг спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення визначається разом з обсягом спожитої теплової енергії на опалення цих приміщень.
Розподілений обсяг для опалюваного приміщення, не оснащеного приладом розподільного обліку теплової енергії, розраховується з урахуванням вимог розділів VII, VIII цієї Методики за формулою 13,14.
Нежитлові приміщення, власником яких ОСОБА_1 є невід`ємною частиною житлового будинку. Об`єктом теплопостачання є багатоквартирний будинок в цілому, в який надходить теплова енергія з метою опалення усіх приміщень будинку і житлових, і нежитлових приміщень. Тепло поширюється всередині будинку від усіх елементів системи опалення, від кожної її ділянки, і поширюється по всіх приміщеннях, незалежно від наявності або відсутності в конкретному приміщенні окремих елементів системи опалення. Теплоносій на вказаний будинок подається у повному обсязі для забезпечення нормативної температури внутрішнього повітря як в житлових, так і в нежитлових приміщеннях будинку. Відсутність окремих елементів системи опалення в приміщенні не свідчить про те, що теплова енергія не споживається. Вказані приміщення не підпадають під термін неопалювальне приміщення.
Враховуючи наведені приписи законодавства, кожен власник зобов`язаний брати участь у загальному розподілі обсягу спожитої будинком теплової енергії, в тому числі витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, та своєчасно і в повному обсязі оплачувати надану йому послугу з постачання теплової енергії.
Згідно з абзацами першим, третім, четвертим пункту 24 Правил розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії, а у разі їх відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу.
Визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», - за розрахунковим або середнім обсягом споживання) обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі ведення обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в порядку, визначеному статтею 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».
Обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання або відокремлені (відключені) від системи (мережі) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води.
Відповідно до частини 6 статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання.
Згідно з положеннями пункту 12 розділу ІV Методики, обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалюваних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень.
З огляду на вищезазначені положення законодавства на споживача покладено обов`язок з оплати частини обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб пропорційно до площі займаного приміщення.
Згідно з пунктом 8 розділу ІV Методики у разі відсутності у виконавця розподілу комунальних послуг даних щодо площ МЗК та допоміжних приміщень та/або даних щодо трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення у підвалах, техпідпіллях та на горищах обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення (Qз.б.поп.проект), може бути визначений спрощено: як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі/будинку (Qопбуд): для 1-5 поверхової будівлі/будинку - 25 %; для 6-10 поверхової будівлі/будинку - 20 %; для будівлі/будинку вище 10 поверхів - 15 %; для будівель/будинків комбінованої поверховості - відсоток, визначений як середнє арифметичне значення вищевказаних відсотків в залежності від поверховості частин будівлі/будинку.
Позивач за первісним позовом з 01 листопада 2022 року проводив розрахунки розподілу теплової енергії на загальнобудинкові потреби відповідно до вказаної вище Методики, а саме: пункту 8 розділу IV «Визначення та розподіл обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення».
Згідно з п.9 розділу IV Методики визначений розрахунково, спрощено або відповідно до проекту обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку (Qз.б.поп.проект), повинен бути додатково скорегований із застосуванням коефіцієнту X відкл, що враховує площу приміщень з індивідуальним опаленням у будівлі/будинку.
Обсяг споживання теплової енергії на загальнобудинкові потреби (Qопз.б.п) опалення визначається за формулою 25 (формули 25 і 26 наведені у п.9 р. IV Методики).
Розподіл обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг здійснюється між споживачами для житлових та нежитлових приміщень (в тому числі приміщень з індивідуальним опаленням, вбудованих, вбудовано-прибудованих або прибудованих приміщень, а також приміщень, які обладнані окремим входом), які є самостійними об`єктами нерухомого майна, не є самостійними об`єктами нерухомого майна, але перебувають у користуванні різних споживачів відповідних комунальних послуг.
Розподіл між споживачами загального обсягу спожитої комунальної послуги у будівлі/будинку за відповідний розрахунковий період (далі - розподіл) здійснюється з урахуванням показань вузлів комерційного та розподільного обліку (теплолічильників, лічильників холодної води, лічильників гарячої води), установлених як у приміщеннях, так і за їх межами, або приладів-розподілювачів теплової енергії, установлених на опалювальних Приладах опалюваних приміщень, а в окремих випадках - розрахунково.
Обсяг споживання теплової енергії на загальнобудинкові потреби (Qопз.б.п) опалення визначається за формулою, де в основі наступні вихідні дані: визначений розрахунково, спрощено або відповідно до проекту обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, Гкал; коефіцієнт, що враховує площу приміщень з індивідуальним опаленням у будівлі/будинку та розраховується за формулою, де вихідними даними є опалювальна площа приміщень з індивідуальним опаленням у будівлі/будинку, м. кв.; загальна опалювальна площа будівлі/будинку, м.кв.
Отже, визначення та розподіл обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення, визначається за формулами, при обчисленні яких застосовуються вихідні дані, залежно від обставин.
Загальний облік споживання теплової енергії у житловому будинку по АДРЕСА_2 здійснюється на підставі показників вузла комерційного обліку, прийнятого на комерційний облік у встановленому порядку - що підтверджується матеріалами справи.
Як підтверджується матеріалами справи, вузол обліку теплової енергії по адресі АДРЕСА_2 ( АДРЕСА_1 встановлено у 2016 році та не перебуває на балансі ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ». 
Відповідно до пункту 1 статті 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обслуговування та заміна вузлів комерційного обліку здійснюються оператором зовнішніх інженерних мереж відповідно до цього Закону.
Монтаж приладів вузла комерційного обліку здійснено у відповідності до вимог п.7.2.43 діючих «Правил технічної експлуатації теплових установок та мереж» (за наказом Міністерства палива та енергетики України від 14.02.2007 № 71), у якому визначено, що облік відпускання і використання теплової енергії має здійснюватися вузлом обліку теплової енергії, який має бути встановлений на межі розподілу теплових мереж між теплопостачальною організацією та споживачем, у даному випадку у підвальному приміщенні житлового будинку який обслуговується ТОВ «Перша Миколаївська Управляюча Компанія».
Відповідно до пункту 1 статті 9 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» комерційний облік здійснюється вузлом (вузлами) комерційного обліку відповідної комунальної послуги, що забезпечує (забезпечують) загальний облік її споживання, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки.» Відповідно до ч.3.ст.4 Закону вузли комерційного обліку, встановлені за рахунок власника (співвласників) будівлі, належать на праві власності власнику будівлі або є спільною сумісною власністю співвласників багатоквартирного будинку. Вузли комерційного обліку приймаються виконавцем відповідної комунальної послуги та оператором зовнішніх інженерних мереж на абонентський облік протягом 14 календарних днів з дня встановлення або дня отримання виконавцем та оператором звернення власника (співвласників).
Представники управляючої компанії підписували акти про допуск в експлуатацію та опломбування вузла комерційного обліку, встановленого за адресою АДРЕСА_2 , відомості споживання теплової енергії (том 1, а.с. 49-51).
За такого суд не приймає доводи ОСОБА_1 про те, що управляюча компанія не має доступу до вузла обліку теплової енергії у будинку, а також про те, що використані для розрахунків постачальником відомості не є підтвердженими.
Також суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги в якості доказу лист директора ТОВ «Перша Миколаївська управляюча компанія» від 22 вересня 2025 року, оскільки згідно вимог Методики зазначена у цьому листі інформація не є достатньою для визначення обсягів теплової енергії, витрачених на загальнобудинкові потреби опалення, значення мають достовірні, повні, документально підтверджені дані щодо площ МЗК та допоміжних приміщень та/або дані щодо трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення у підвалах, техпідпіллях та на горищах, тоді як у зазначеному листі така інформація у повному обсязі відсутня. 
Належні ОСОБА_1 нежитлові приміщення є частиною житлового багатоквартирного будинку, який в цілому приєднаний до мереж постачання теплової енергії та має загальнобудинковий засіб обліку теплової енергії.
Таким чином, облік споживання теплової енергії у будинку АДРЕСА_1 , нарахування плати за теплову енергію, в тому числі й плати за послуги з постачання теплової енергії на загальнобудинкові потреби, здійснювався ТЕЦ відповідно до вимог законодавства, на підставі показників вузла комерційного обліку, прийнятого на комерційний облік у встановленому законом порядку, нарахування плати за теплову енергію проведено відповідно до встановлених тарифів та згідно з приписами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Методики.
Зворотного ОСОБА_1 не довів.
Відповідно до частини 2 статті 382 ЦК України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.
Аналогічна норма міститься у частині 2 статті 4 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», згідно з якою власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.
Частиною 1 статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» встановлено, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» витрати на управління багатоквартирним будинком включають витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку.
Верховний Суд у постанові від 27 березня 2023 року по справі №920/1343/21 висловив правову позицію, згідно з якою те, що нежитлове приміщення не належить до категорії допоміжних приміщень (не призначене для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців), є ізольованим, а інші мешканці багатоквартирного будинку не є його співвласниками, не виключає наявність у відповідача статусу співвласника багатоквартирного будинку, що породжує виникнення відповідних прав та обов`язків стосовно утримання спільного майна.
Верховний Суд у постанові від 22 грудня 2020 року по справі №311/3489/18 зазначив, що співвласники квартир та нежитлових приміщень повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла, а відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такої участі. Споживач, приміщення якого обладнано індивідуальною системою опалення має оплатити надані послуги на забезпечення фукціонування внутрішньобудинкової системи індивідуального (автономного) централізованого опалення виконавцю послуг.
Отже, у ОСОБА_1 як власника нежитлових приміщень у будинку існують права та обов`язки щодо утримання спільного майна у багатоквартирному будинку та щодо оплати за теплову енергію, витрачену на загальнобудинкові потреби опалення будинку, тому суд першої інстанції обґрунтовано стягнув існуючу заборгованість на такі потреби.
Заперечення такого обов`язку в апеляційній скарзі суперечить наведеним вимогам закону та встановленим судом фактичним обставинам справи.
Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у зустрічному позові та відхиляє аргументи апеляційної скарги про незгоду з рішенням в цій частині.
Щодо вимог зустрічного позову про зобов`язання ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» укласти з ОСОБА_1 індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, керуючись п.5 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, п.25 Правил користування тепловою енергією, п/п.1, 2 п.6, п.8 формуляру типового індивідуального договору про надання послуги (затв. постановою КМ України від 21 серпня 2019 р. № 830), актом про відключення опалювальних приладів від 17 листопада 2010 року, технічним паспортом від 26 грудня 2019 року щодо площі опалювального приміщення 54,9 кв.м.
Зважаючи на наведений та обґрунтований апеляційним судом вище у цій постанові висновок про те, що індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії між сторонами є укладеним та набрав чинності з 01 листопада 2021 року, у зв`язку з чим є обов`язковим для виконання сторонами, безпідставними є позовні вимоги ОСОБА_1 про укладання іншого договору на інших умовах. Так саме апеляційний суд навів обґрунтування позиції щодо опалювальної площі нежитлових приміщень, власником яких є ОСОБА_1 . 
Щодо вимог зустрічного позову зобов`язати Приватне акціонерне товариство «Миколаївська теплоелектроцентраль» здійснити перерахунок кількості та вартості поставленої теплової енергії до нежитлових приміщень за адресою АДРЕСА_1 , що належать на праві власності ОСОБА_1 за опалювальні періоди 2021-2022 років, 2022-2023 років, 2023-2024 років, потребу в якій визначити згідно з п.2.2.4 Норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні (КТМ 204 Україна 244-94); з урахуванням: площі опалювального приміщення 54,9 кв.м, максимального теплового навантаження опалювального нежитлового приміщення 0,0026 Гкал/год., нормативної температури внутрішнього повітря приміщення 18 0°C; розрахункових температур зовнішнього повітря (ДСТУ-Н Б В.1.1-27:2010), щомісячних середніх показників температури зовнішнього повітря в м. Миколаєві, з виключенням плати за опалювання місць загального користування будинку АДРЕСА_1 .
Такі вимоги є безпідставними, оскільки відповідно до викладених у цій постанові вимог законів та підзаконних актів ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» нараховує плату за надані послуги з теплопостачання, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, тобто не на власний розсуд і не за бажаннями споживача. 
Так, рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міської ради №984 від 13 жовтня 2021 року «Про встановлення тарифів на транспортування, постачання теплової енергії та послуги з постачання теплової енергії ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ», рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міської ради №566 від 22 жовтня 2022 року «Про встановлення тарифів на транспортування, постачання теплової енергії та послуги з постачання теплової енергії ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» встановлені економічно обґрунтовані двоставкові тарифи та теплову енергію та послугу з постачання теплової енергії за умовно-мінною частиною та умовно постійною частиною тарифу. Двоставковий формат тарифу обумовлює компенсацію підприємству двох частин витрат окремо, тобто двома ставками.
Перша ставка (умовно-змінні витрати) - плата за спожиту теплову енергію, за рахунок якої здійснюються витрати на придбання лише енергоресурсів (палива, електроенергії та покупної теплової енергії). Зважаючи на те, що обсяг цих витрат залежить від обсягів теплової енергії, яка виробляється та надається споживачеві, ця ставка визначена у гривнях за одиницю теплової енергії (грн./Гкал). Тобто споживач, сплачуючи за теплову енергію на опалення за показаннями будинкового приладу обліку, сплачує лише вартість природного газу, електричної та покупної теплової енергії. Споживач сплачує за цією ставкою лише протягом опалювального періоду та розмір платежу залежить від обсягів спожитої теплової енергії.
Друга ставка (умовно-постійні витрати) - плата за приєднане теплове навантаження, за рахунок якої здійснюються витрати, пов`язані з виробництвом, транспортуванням та постачанням теплової енергії, з обслуговуванням обладнання, з підтриманням технологічного обладнання в робочому стані, а також зі збутом та реалізацією теплової енергії і послуг з опалення. Зважаючи на те, що обсяг цих витрат залежить від кількості і потужності технологічного обладнання, що виробляє та транспортує теплову енергію споживачам та визначається, виходячи з обсягу теплового навантаження, що приєднане до джерела теплової енергії, ця ставка визначена у гривнях за одиницю теплового навантаження на джерело теплової енергії (грн/Гкал/годину).
Пунктом 24 Правил надання послуги з постачання теплової енергії визначено, що розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку теплової енергії, а у разі їх відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу.
Умовно-постійна частини тарифу для приміщень, вбудованих в житлові будинки/нежитлові будівлі розраховується згідно з даними теплового навантаження будівлі, пропорційно опалюваній площі приміщення споживача.
Наказом ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» №473 від 22 вересня 2021 року встановлено розмір плати за абонентське обслуговування для послуги з постачання теплової енергії.
Надані ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» рахунки на оплату наданих ОСОБА_1 послуг містять детальну інформацію здійсненого нарахування: за неопалювальний період здійснено нарахування абонентської плати та послуги з умовно-постійної частини тарифу, а за опалювальний здійснено нарахування послуги з постачання теплової енергії (умовно-змінна частина тарифу). Неправильність таких нарахувань ОСОБА_1 не доведена.
Щодо посилання ОСОБА_1 на неврахування судом першої інстанції при розгляді даної справи рішення ЄСПЛ у справі Стрезовський та інші проти Північної Македонії (StrezovskiandOthersv. NorthMacedonia) (заяви №14460/16 та 7 інших), то відсутні підстави для застосування висновків ЄСПЛ у вказаній ОСОБА_1 справі до вирішення спору у справі, яка переглядається, оскільки обставини справи, що розглянута ЄСПЛ (заявниками були власники квартир, відключених від мережі теплопостачання, але розташованих у будинках, підключених до мережі централізованого теплопостачання, з яких вимагалась постійна плата за теплопостачання, запроваджена державою), не є релевантними до обставин справи, яка переглядається (приміщення ОСОБА_1 не відключені від централізованого теплопостачання).
Щодо аргументу ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що справа, яка переглядається, розглянута судом з порушенням правил юрисдикції, оскільки мала б розглядатись господарським судом.
Так, згідно матеріалів справи  ОСОБА_1 є адвокатом, його робочим місцем є спірне нежитлове приміщення. Нарахування коштів за постачання теплової енергії здійснюється первісним позивачем за розцінками, визначеними для юридичних осіб та інших суб`єктів господарювання.         
Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Можна зробити висновок, що загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції та розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин у всіх випадках, за винятком справ, розгляд яких прямо визначений за правилами іншого судочинства.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа), по-третє, пряма вказівка закону про вирішення спору в порядку певного судочинства.
При цьому суди повинні враховувати принцип правової визначеності і не допускати наявності проваджень, а отже, і судових рішень, ухвалених у спорі між тими ж сторонами з того ж предмета, але судами різних юрисдикцій.
Відповідно до частини другої статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Згідно із частиною першою статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.
Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці (пункт 1 частини першої статті 20 ГПК України).
З аналізу вказаних норм права убачається, що фізичні особи, які на час пред`явлення до них позову не є підприємцями, можуть бути відповідачами в господарському суді. Припинення підприємницької діяльності однієї із сторін до звернення з позовом до суду не є перешкодою для розгляду справи в порядку господарського судочинства, але лише в тому випадку, якщо спірні правовідносини виникли за наслідком її господарської діяльності.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту
Отже оскільки адвокатська діяльність не є підприємницькою, господарською діяльністю, а тому цей спір відноситься до юрисдикції загальних судів. Сплата вартості комунальних послуг за тарифами, які встановлені не для житлових приміщень, не впливає на визначенні юрисдикції спору.
Враховуючи, що при ухваленні рішення суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи та правильно застосував норми матеріального і процесуального права, внаслідок чого прийняв законне та обґрунтоване рішення щодо стягнення заборгованості за надані позивачем за первісним позовом послуги та відмовив у зустрічному позові, відповідно до статті 375 ЦПК України відсутні підстави для задоволення апеляційних скарг та скасування рішення суду.
Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що апеляційним судом рішення суду не скасовано і не змінено, розподіл судових витрат не проводиться.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» та ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 10 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Т.М.Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

__________________________________________
Повна постанова складена 22 грудня 2025 року